42 XVm. Jindř. L. Barvíř 



vzezření značně jasnějšího. Kus, který jsem zkoumal, jeví zelenavou 

 barvu s úzkými černými, červenavými a žlutavými žilami, mimo to 

 má širší tmavší pásek a jest všude černě tečkován. Tvrdost činí 4"5. 

 V mikroskopu objeví se nepravidelné agregáty serpentinových lupénků, 

 které dosahují často přes ^/a mm. šířky, a mezi nimi větší pseudo- 

 raorfosy serpentinu po původních nerostech. 



Největší počet lupénků serpentinových jeví se při pozorování 

 v polarisovaném světle býti velmi jemně rýhován, kteréžto vlastnosti 

 bylo vzpomenuto již v popise serpentinu hrubšického. Zde toto rý- 

 hování při větších rozměrech vyniká silněji. Při značném zvětšení lze 

 viděti mezi kříženými nikoly, že lupénky sestávají vlastně z velice 

 jemných vláken, která zhášejí dle směru své délky, tento pak směr 

 jest opticky negativní. To souhlasí s údajem Michel Lévy-ho 

 a Lacroix v jejich „Tableaux des minéraux des roches" o optickém 

 charakteru vláken bastitových, ku kterémuž nerostu v kolumně o ex- 

 ponentech lomu čítají také antigorit. Velmi často naskytuje se zde 

 undulésní zhášení, kde vlákna jsou ohnuta nebo spletena, ba jsou 

 místa, která zhášejí zřetelně šikmo, ale příčina může vězeti také 

 v tom, že spodní vrstvy těchto přejemných útvarů mířily by jinam 

 nežli vlákna vrstev horních. V konvergentním polarisovaném světle 

 nepodařilo mi se obdržeti zřetelný obraz osní. Rozmanité spořádání 

 různě ohraničených lístků spojeno se vláknitým slohem jejich spůso- 

 buje nezřídka ozdobné pérovité kresby, které však objevují se teprve 

 mezi kříženými nikoly. 



Když rudy železné bývají větší částí vylouženy, hornina stane 

 se bělavou. Při bedlivějším pozorování vidí se, že kusy její nabývají 

 makroskopicky slohu téměř buněčnatého, lze pozorovati jakoby špi- 

 navě bílé buňky, které jsou odděleny od sebe jemnými šedivými žil- 

 kami, liupéuky penninu zůstávají sem a tam roztroušeny a jeví barvy 

 zelenavé, modravé nebo žlutavé. Obrysy „buněk" jsou nepravidelný, 

 jich šířka činí průměrně 1 — IV2 mm. Hmota celá nabývá vzhledu 

 kalného, stává se velmi drobivou, avšak rýpe ještě vápenec, na ně- 

 kterých místech pak i kazivec, byť jenom slabě. Vsává vodu a nabývá 

 tím čerstvějšího vzezření, „buňky" obdrží barvu žlutavou se zelenými 

 tony a jemné žilky stávají se skoro černými. Prášek dává v perli 

 fosforečné jenom slabou reakci na železo, s kyselinou solnou nešumí 

 ani s horkou, ačkoli by na pohled dle habitu horniny mohlo se sou- 

 diti, že jest částečně rozložena na uhličitan magnésnatý. Mikroskopem 

 spatří se obyčejné pletivo serpentinové, proseté špinavě bílým práškem 

 a propletené úzkými a řídkými žilkami tmavých rud železných. 



