o některých serpentinech západní Moravy. 45 



rozkládá se jednak na paragonit, jednak dává světle zelené, pseudo- 

 phitu zcela podobné produkty, možno tedy pozorovati, jak při tvoření 

 se vodnatých sloučenin magnesium vypuzuje a nahrazuje natrium 

 a kalcium. 



Kůra granátová již svrchu řečená činí jakoby rámce kolem gra- 

 nátů. Poslední vyskytují se zřídka bez ní a pak jsou jejich kraje 

 aspoň hnědě vroubeny a zřetelně pozměněny, jakoby korrodovány. 

 Průřezy většího počtu zrnek granátových i s korou činívají ^/j až 

 1 mm., kůra však zaujímá při tom rozličnou šířku. Ponejvíce jádro 

 granátové zůstává jen V4 až ^/g mm. široké, nezřídka zmizí úplně 

 a jeho místo bývá zaujato touto korou. Nepochybně oba díly jsou 

 k sobě v poměru prostorové vzájemnosti: jest-li zrno granátu větší, 

 bývá kůra užší, jest-li menší, bývá kůra širší, až i nahrazuje granát 

 úplně. 



Aby bylo možno kůru granátovou mikroskopem dobře zkoumati, 

 bylo třeba poříditi velmi tenký výbrus. V takovém bývá ve prochá- 

 zejícím světle dílem hnědavě až bezbarvě průhledná, dílem špinavě 

 hnědá a kalná až neprůhledná. Má vláknitý sloh, vlákna jsou velice 

 jemná, obyčejně všelijak zohybána, celkem však paprskovitě sestavena. 

 Na více místech vlákna spojují se na partie, které při slabém zvět- 

 šení mají vzhled jednotný, při silnějším pak sice také zhášejí najednou, 

 ale dávají přece poznati složení z vláken. Ani v obyčejném ani v po- 

 larisovaném světle nemohl jsem mezi nitkami konstatovati nějakou 

 druhou látku uloženu, se kterou by nějak třeba byly srostly, i po- 

 kládám proto kůry ty za hmotu jednotnou, za kelyfit dle pojmeno- 

 vání Schr aufova. ^) 



Další pozorované vlastnosti kelyfitu od Zňátek jsou následující. 



Porovnáme-li reliéf jeho bezbarvých anebo skoro bezbarvých 

 částí s reliéfem v tenkém výbruse se naskytujícího granátu, dlopsidu 

 a serpentinu, nalezneme, že reliéf kelyfitu jest nižší nežli granátový, 

 mnohem vyšší nežli serpentinový, velmi pak blízký reliéfu diopsidu, 

 sotva něco málo nižší nežli tento. Tou příčinou kelyfit má také asi 

 tentýž střední exponent lomu světla jako diopsid. 



Zhášení děje se nejčastěji šikmo ku podélné ose. Jednotlivá 

 vlákna leží ve výbruse arci v rozmanitých polohách a jeví právě dle 

 toho rozličnou šikmosť zhášení. Poslední činila v různých polohách 

 0°, 8", 13«, 22«, 28", 34-4«, 42^2°. Při tom měřil jsem jenom na ta- 

 kových místech, na kterých vlákna leží vedle sebe rovnoběžně, a činí 



^) Groth, Zeitschrift fůr Kryst. YI, p. 333. 



