o některých serpentinech západní Moravy. 47 



Kolem kelyřitu lze nalézti velmi často úzký proužek diopsidii, 

 v némžto, ačkoli zřídka, vyskytují se také zrnéčka bronzitu. Ten pásek 

 zbývá neporušen a čerstvý nápadně často, kdežto v okolí diopsid 

 a bronzit již ponejvíce bývají přeměněny na serpentin. Jeho zevnější 

 obrysy řídívají se přibližně obrysy kelyíitu, kdežto na hranici mezi 

 oběma diopsid vniká úo všech zářezův a prohloubenin kelyfitu. Také 

 zde není zvláštního přechodního pásma mezi nimi, kelyfit jest spojen 

 s diopsidem podobně jako s granátem a jen někdy trochu se po- 

 rozšiřuje. 



Proužek nerozloženého diopsidu a právě taková zrnéčka bronzitu, 

 okolo kelyfitu zachovaná dokazují zcela zřetelně, že poslední nemůže 

 býti produktem obyčejného zvětrání, neboť jinak musil by řečený 

 diopsid a bronzit a sice ještě dříve býti porušen. 



Porovnává-li se pak kelyfit s obklopujícím jej diopsidem, vy- 

 chází na jevo, že sobě jako ne opticky, tak ani morfologicky nejsou 

 zcela cizí. Nalezne se, že kelyfity obsahují častěji trhliny, které pro- 

 bíhají rovnoběžně ku trhlinám v diopsidu, kdežto s trhlinami graná- 

 tovými nemají ničeho společného. Tento úkaz zasluhuje alespoň po- 

 všimnutí. Podobně ten zjev, že na místech, kde diopsid zbývá nápadně 

 široký, kůra kelyfitová jevívá se vyvinuta mnohem užší. 



Porovnáme-li popis kelyfitu ze Křemže, který v. Lasaulx dle 

 materiálu jemu od Schraufa zaslaného uveřejnil ve „Sitzungs- 

 berichte der niederrheinischen Gesellschaft etc. in Bonn",^) nalezneme, 

 že všechny tamní údaje hodí se též o kelyfitu ze Zňátek, jen ne- 

 pozoruje se na posledním místě žádného spojení s amfibolem. Kelyfit 

 ze Křemže dle v. Lasaulx jest v tenkém výbruse průhledný barvou 

 šedohnědou a jeví sloh radiálně vláknitý, vlákna jsou postavena kolmo 

 ku hranici vůči pyropu. Poslední má kraj ostrý, ale jemně vlnitý. 

 Do jeho vnitřku kelyfit nikde nevniká. Mezi serpentinem a kelyfitem 

 vyskytuje se úzké pásmo chromitého diopsidu. Mezi kříženými nikoly 

 kelyfit jeví dosti pestré barvy polarisační. Vlákna jeho spojují se na 

 svazky a náležejí jednoklonnému nerostu, jehož největší šikmosť zhá- 

 šení činí 35" — 40°. Na některých souvislejších místech upomíná „na 

 nerost skupiny pyroxenové, který proměnou stal se vláknitým." Pásmo 

 diopsidové zdá se na mnohých místech spojeno býti přechody s látkou 

 vláknitou. Kde větší zrna diopsidu leží na kraji, substance kelyfitu 

 mizí skorém úplně, velké zrno diopsidu zdá se ji nahrazovati. 



Schrauf pokládá tento kelyfit za pyrogenní útvar kontaktu, 



») 1882, p. 114. 



