18 XXVni. Čeněk Zahálka 



původu organického. Z něho složeny jsou foraminifery a jehlice spon- 

 gií. Žlutošedý práškovitý jíl je po vápenci nejhojnější. Četné jsou 

 nepravidelné průřezy co tráva zeleného giaukonitu. Pyrit v podobě 

 černých zrnek vyplňuje někde komůrky foraminifer. Limonit ve pseu- 

 domorfosách po pyritu vyskytuje se často ve žlutohnědých průřezech. 

 Vzácné jest, objeví-li se průřez čistého křemene. 



V Zemance na Sovici mívá tento glaukonitický vápnitý slin na 

 plochách vrstevnatosti zelené povlaky, jež sestávají ze samých zrnek 

 giaukonitu. Také vyskytují se někdy 1 až 3 mm. silné, zelené vrst- 

 vičky, sestávající ze samých zrnek giaukonitu stmelených vápnitým 

 slínem. Takové vrstvičky střídají se s vrstvičkami glaukonitického 

 váp. slinu. 



Pod Hostinou jest glaukonitický slin mnohem pevnější; hlouběji 

 pod povrchem je šedomodrý a má lasturový lom. Glaukonit je v něm 

 roztroušen v zelených zrnkách dosahujících až velikosti máku. Výbrus 

 sestává pod drobnohledem z velkého množství vápence v podobě fo- 

 raminifer a jehlic spongií. Vápenec v komůrkách foraminifer i v je- 

 hlicích spongií složen jest z nepravidelných zrnek, jichž průřezy 

 bývají čiré a v menší nepravidelné dílce rozdělené. Při 600 X zvět- 

 šení objevuje se ve vápenci rovnoběžné rýhování, jež souhlasí se 

 směrem štípatelnosti. Krom toho je vápenec rozdělen v tak jemných 

 dílcích v ostatní hmotě jílovité, že se dá přítomnost jeho jen kyse- 

 linou dokázati. Bělavý práškovitý jíl tvoří s vápencem základní 

 součást horniny. V té pak jest glaukonit co tráva zelený v nepra- 

 delných průřezech, v nichž se dá někdy poznati kostra spongií. 

 Možná tedy, že i v jiných slínech objevující se nepravidelné průřezy 

 giaukonitu ve výbrusech , jsou pozůstatky kostry spongií. Jeden 

 takový úlomek jehlice byl ve slinu tomto lemován vápencem. Žluto- 

 hnědý limonit co hmota skameňující je dosti, pyrit v jemných černých 

 průřezech však je málo zastoupen. 



Na povrchu stává se glauk. váp. slin od Hostina šedožlutým, 

 méně v kyselině vře a na samém povrchu stává se žlutavým, v kyse- 

 lině více nešumí, jest porovitý, následkem toho lehčí. Příčinou toho 

 je vyloužení vápence a proměna pyritu a giaukonitu v limonit. 



4. Vápenec. 



Vďpenec ze svíru pásma X. d. z vrcholu Křemína nad Křeši- 

 cemi šedý neb žlutavě šedý činí na pohled svou jemností, pevností 

 i barvou dojem vápence lithografického. Shoduje se s vápenci svírů 



