22 XXVin. čeněk Zahálka 



ostatní čásť lavice mezi koulemi jest však barvy světlejší a méně 

 pevná i méně tvrdá. Na povrchu samém rozpadává se lavice, a ony 

 kulovité tvary, jimž skalníci boule aneb koule a kulouše říkají, z la- 

 vice se vylupují a na stráních se povalujíce ještě kulatějšího tvaru 

 nabudou a dlouho větrání vzdorují. Také jíly, jichž vrstvy na po- 

 vrchu v zem se rozpadávají co nejdříve. Čím dále od povrchu tím 

 více přecházejí v mocnější a mocnější lavice. Nejvíce udržují teuko- 

 deskovitý tvar i dále od povrchu lupky, čehož příčinou je velké 

 množství slídy, kterou jsou posety jejich lože (plochy vrstevnatosti). 

 Pískovec s chudým tmelem ze všech hornin nejvíce udržuje svou 

 mocnost stolic, pročež i na povrchu často v mocné kvádry se dá lá- 

 mati. Za to slinité pískovce rády se blíže povrchu v tenčí desky 

 rozpukávají. Z povrchu stěn kvádrových pískovců pásma VIII. a IX. 

 v Dubské vysočině vypadávají po delší době, zvláště působením vody, 

 místa, kde byl chudší neb měkčí tmel i tvoří se obyčejně kulovité 

 jamky. Někdy bývají údolní stěny pískovcové posety tak četnými 

 důlky, že jeden od druhého jen tenkou stěnou je oddělen a pískovec 

 nabývá pak podoby voštinovité. Také sluší uvésti, že slinité vápence 

 oddělují se blíže povrchu mísovitě. 



Horniny mění se z vnitra zemského ku povrchu též v barvě. 

 Mnohé pískovce v nitru skal bílé, stávají se čím dále k povrchu 

 žlutší, někdy hnědé ba i rezavé. Sliny a vápence bývají hluboko pod 

 povrchem tmavomodré (vyjma blíže rozsedlin), čím dále ku povrchu 

 stávají se světlejší, šedé neb žlutavé. Jíly stávají se na povrchu šedé 

 neb zažloutlé, dále pod povrchem mají též barvu tmavou. Lupky hlu- 

 boko pod povrchem jsou někdy dosti černé, tytéž stávají se na povrchu 

 šedé, zažloutlé, hnědé, rezavé, ba i pestrými barvami bývají naběhlé. 



Ze jsou horniny čím dále od povrchu pevnější a tvrdší, jest 

 jako u hornin jiných útvarů samozřejmé. I vrstva jílu z vrstvy 1. 

 pásma III., která je blíže povrchu tak měkká, že se maže mezi prsty, 

 byla v Přestavlkách dále od povrchu tak pevná, že ji bylo potřebí 

 stříleti prachem při dobývání. 



Příčinou všech uvedených změn jest působení vzdušin a vody 

 ná tyto vrstvy. Z počátku omezuje se působení to jen na vnější po- 

 vrch horniny, později ale pokračuje hlouběji a hlouběji podle trhlin 

 a rozsedlin. Nejen proměna teploty, mrznutí vody ve skulinách hornin 

 a p. vlivy, ale zvláště proměna chemická některých nerostů uprostřed 

 hornin má za následek změny fysikalních vlastností hornin. Jak velké 

 jsou rozdíly v chemické proměně nerostů u jedné a téže lavice hor- 

 niny dále a blíže povrchu, to nejlépe jest viděti porovnáním mikro- 



