Petrografická studia v křidovém útvaru okolí Éipu. 23 



skopických výbrusů. Téměř všecky naše horniny mají až na některé 

 pískovce a slepence dále od povrchu hojně zachovalého pyritu, čím 

 dále však ku rozsedlině neb trhlině, zvláště ale ku povrchu zem- 

 skému, tím více mění se pyrit v limonit a podobně i glaukonit (ač 

 tento více větrání vzdoruje), což také s proměnou barvy horniny ve 

 světlejší se shoduje. 



Stupnice větrání hornin od oněch, které více vzdorují, ku oněm, 

 jež méně vzdorují, byla by povšechně taková: železitý slepenec, kře- 

 mitý vápenec, vápenec, slinitý vápenec, písčitý slin, pískovec, písčitý 

 slin, vápnitý slin, shn, jíly a lupky. 



Konečně sem patří uvésti proměnu, kterou nabyly horniny, ze- 

 jména rozmanitého druhu sliny, ve styku s vyvřelým čedičem, jako 

 na Éipu, u Veležic, na Ostrém u Štětí, na Chlomku u Mělníka, na 

 Kamínku u Strážnice, na Jenšovickém vrchu a j. Proměna tato měla 

 za následek smísení se hmot nestejnorodých, vypálení, proměnu 

 v porcelanovitou hmotu aneb měla vliv na oddělování se hornin ve 

 tvary hranolovité, tyčkovité, kulovité a p. O těchto horninách bude 

 pojednáno na jiném místě. — 



Nákladem Královské České Společnosti Nauk. — Tiskem dra. Edv. Grégra v Praze 1893. 



