XXXI. 



o některých serpentinech západní Moravy a horni- 

 nách amflbolitických je provázejících"). 



Od dra. Jindřicha Lad. Barvíře v Praze. 



(Předloženo dne 16. června 1893.) 



II. O horninách amfiboiitíckých. 



U Jemplštýna vystupuje nad serpentinem amfibolit. Tento jest 

 massivní se zřetelenou náchylností ku břidličnatému slohu, barvy temno- 

 zeleně skvrnité, zrna prostředně velikého a sestává makroskopicky 

 ze tmavozeleného amfibolu, hnědého biotitu a něco živce, oba po- 

 slední nerosty nejsou však stejnoměrně v hornině rozděleny, nýbrž 

 místem více nebo méně nahromaděny. Amfibol jest vyvinut ve tvaru 

 sloupků, jejichžto šířka činí průměrně 0-8 mm, kdežto délka kolísá 

 mezi 2 až 3 mm, a jen při některých individuích dosahuje také 5 mm. 

 Jeho štěpné lupénky jeví značně zřetelný pleochroismus : rovnoběžně 

 ku c barvu temnozeienou s tonem do hnědá, kolmo ku c barvu světle 

 žlutavě zelenou, úchylka chvění činí na nich průměrně 1372°' J^st 

 to obecný zelený amfibol. Lupénky biotitu, průměrně 1 mm veliké, 

 mají nepravidelné obrysy a stávají se v mikroskopu průhlednými 

 barvou světle červenavě hnědou, v konverg. polar. světle jeví se býti 

 opticky dvojosými, negativními, ale úhel os optických jest velmi 

 malý, neboť černý kříž rozevírá se při točení stolkem jen maličko. 



Ve výbruse objeví se mikroskopem jakožto hlavní součástky 

 horniny opět převládne amfibol, pak biotit, něco živce, jakožto akces- 

 sorické pak: magnetit, titanit a rutil. Křemen schází. 



Průřezy amfibolu jsou dílem žlutavě zeleně, dílem tmavozeleně, 

 poněkud do hnědá průhledný a silně pleochroiticky. Mají zřídka pra- 

 videlné omezení jevíce čtyřstranné obrysy po základním hranolu sa- 



') Druhá čásť pojednání XVIII. 



Tř. tnathematlcko-prírodovědecká. 1893. 



