2 XXXI. Jindř. L. Barvíř 



motném, nebo šestistranné, když ku témuž přibude ještě klinopinakoid. 

 Ponejvíce zrnka překážela si ve krystalografickém vyvinutí. Dvojčata 

 dle orthopinakoidu vyskytují se, a jejich plocha srůstu bývá dosti 

 rovna; někdy jsou také tenké lamely dvojčatné dle téhož zákona 

 vsunuty v individua větší. Nerost uzavírá hlavně laločnaté a nepra- 

 videlné, méně často nějakou měrou ostře ohraničené lupénky biotitu, 

 pak malá, okrouhlá, slabě naČervenalá zrnéčka titanitu, též rutil 

 a apatit. Zrnéčka titanitová sama uzavírají kalný prášek, rutil vy- 

 skytuje se ponejvíce ve tvaru jemných žlutých jehlic, zřídka tvořívá 

 širší zrnka, apatit činí bezbarvé hexagonální krystalky, ostře vyvi- 

 nuté. Zaměnění apatitu se křemenem jest zkoumáním vlastností opti- 

 ckých vyloučeno. Někdy vyskytují se jakožto uzavřeniny v amfibolu 

 také zrnka rud, která dle habitu, dle obrysů neb aspoň dle výběžků 

 často pravoúhlých náleží ku magnetitu, a poněvadž bývají někdy 

 srostla s rutilem, obsahují snad něco titanu. Mimo to bývá lze pozo- 

 rovati v amfibolu velmi malé, skoro čtyřhranné, značně ploché prů- 

 hledné tvary, které jsou dvojlomny, a zdá se, že světlo lámou trochu 

 silněji než amfibol. K nim družívají se velmi drobné válečky neprů- 

 hledných rud, a podobně omezené částečně průhledné mikrolithy, 

 oboje srovnáno dle vertikální osy hostitele. Ještě jiné nehojné a pra- 

 malounké uzavřeniny amfibolu obsahují nejspíše tekutiny, neboť se 

 domnívám, že možno tu i tam viděti libely. Nějaké kataklase nelze 

 na amfibolu pozorovati. 



Biotit mívá zřídka, a tu jen částečně krystalografické omezení, 

 obyčejně jeví tvary velmi laločnaté. Z toho, že často bývá uzavřen 

 amfibolem, následuje, že jest velmi starou součástí horniny, a že 

 aspoň značným dílem byl vyvinut před tímto. Ěezy ku basi naklo- 

 něné jsou vyznačeny silným pleochroismem mezi jasnou, hnědavě 

 žlutou barvou rovnoběžně dle a a mezi tmavou, červenavě hnědou 

 kolmo k tomu směru. Také on uzavírá jehličky rutilu a zrnka ma- 

 gnetitu, pak titanit, velmi malé, rovnoběžně dle štěpnosti srovnané 

 neprůhledné jehlice a místem kalný prášek. Pravidlem nebývá ani 

 zohýbán ani pomačkán. Také v amfibolu kraj jeho jest zachován 

 čerstvý a žádný z obou nerostů nejeví na společném rozhraní nějak 

 změněných vlastností. 



Živce mají omezení jen allotriomorfní a reliéf obyčejně viditelný, 

 jen místem jsou skoro bez reliéfu, Největší částí jsou prosety kalným 

 práškem a pramalými nezřetelnými, nejspíše tekutinami naplněnými 

 uzavřeninami, často obsahují jehlice rutilu, řidčeji krystalky apatitu. 

 Mnohé počínají větrati. Ponejvíce činí jednoduchá individua, zřídka 



