o některých serpentinech západní Moravy. 3 



dvojčatnč rýhovaná, avšak vyskytují se též zrnka zdvojčatělá dle 

 dvou zákonů. Nepodařilo mi se obdržeti ani jeden štěpný lupének 

 s náležitými trhlinami, bych mohl měřiti úchylku zhášení, avšak 

 určení bylo možno poříditi pomocí konvergentního světla. Nejmnožší 

 lupénky štěpné jevily tu temnou větev, která stranou přicházela do 

 zorného pole, taková individua náleží tedy řadě labradoritové. Menším 

 počtem vyskytují se také kyselejší druhy, pokud lze souditi dle re- 

 liéfu a dle malé úchylky zhášení, pozorované jednak k obrysům zrnek 

 jednak ku hranici dvojčatných lamel. Ku mikrochemickému zkoumání 

 jest nesnadno získati čerstvá zrnka a zvláště tak, aby pocházela jen 

 od jednoho individua. Při několika zkouškách obdržel jsem více natria 

 nežli kalcia. Kde živce vyskytují se ve skupinách, lze nalézti laločky 

 biotitu a zrnka amfibolu mezi nimi uzavřená. Všude jest amfibol 

 vedle živce nepravidelně omezen. Vůbec se podobá, že vývoj živců 

 nastal na sklonku vývoje horniny, neboť tyto vyplňují mezery a zá- 

 hyby mezi amfibolem a biotitem, nebývají však v nich uzavřeny. 

 I následoval při vývoji nerostův asi tento pořádek: 1. rutil, apatit, 

 titanit, rudy, 2. biotit, 3. amfibol, 4. plagioklasy. 



Možno tedy přijati, že amfibolit tento není původu sedimen- 

 térního, neboť nejeví žádné vrstevnaté sti, a pochod vytvoření jeho sou- 

 částek jest analogický krystalisačním pochodům v magmatech. Jest 

 pak to hornina příbuzná dioritům. 



Hranice mezi tímto amfibolitem a mezi serpentinem nedala se 

 dobře studovati, poněvadž obě horniny jsou na ní velmi změněny. 

 Serpentin jest tuze zvětralý, amfibolit pak všecek rozdroben. V celku 

 nebylo lze pozorovati žádné úchylky ve struktuře. Jenom to dalo se 

 stanoviti, že amfibolit blíže serpentinu stává se temnějším, neboť jeho 

 amfibol nabývá značně temnější barvy. Štěpné lupénky posledního 

 jeví tony hnědozelené, rovnoběžně ku c tmavé, kolmo k tomu světlejší, 

 a úchylku zhášení průměrně 15°. 



Že amfibolity, vyskytující se v okolí Templštýna, nejsou stejno- 

 rodý, dokazuje vzorek, který jsem nalezl u Dohřínska, sev. od ve- 

 snice. Tento jest složen makroskopicky ze tmavozeleného amfibolu 

 a bělavého, často čirého plagioklasu. Obě součástky jsou allotrio- 

 morfní a spolu tak spojeny, že tvoří až přes 1 cm dlouhé uzlíčky 

 a čočky. Takové skupiny jsou drobnozrnné a sestávají dílem zdánlivě 

 jen z amfibolu, dílem jen ze plagioklasu. Amfibol jeví zřetelnou snahu 



