4 XXXI. Jiudř. L. Barvíř 



po sloupkovém vyvinutí a spůsobiti jakousi rovnoběžnou strukturu. 

 Množstvím oba nerosty jsou si téměř rovny. 



Amfibol skýtá štěpné lupénky, které jsou průhledný zeleně s to- 

 nem do žlutá, a mají zřetelný pleochroismus : rovnoběžně ku c barvu 

 tmavozelenou, kolmo k tomu světle žlutavězelenou. Úchylku chvění 

 měřil jsem ve dvou lupéncích na 13'3" a 13*4°. V tenkém výbruse 

 jevívá jen málokdy prismatické omezení a průřezy jeho jsou silně 

 pleochroiticky v tonech zelených, modrozelených a žlutavých. Jest 

 to obecný zelený amfibol. 



Ze plagioklasu obdržel jsem několik štěpných lupénků, z nichžto 

 jenom menší počet pocházel z jednoduchých individuí, ostatní pak 

 jevily dvojčatné proužkování. Jednoduché byly omezeny nepravidelně 

 a neměly žádných štěpných trhlin, dvojčatné lamely byly střídavě 

 značně široké a velmi úzké. Jednoduché lupénky jakož i širší lamely 

 bylo možno pohodlně zkoumati v konvergentním polar. světle a ský- 

 taly buď po jednom tmavém trámci, který stranou přicházel do zor- 

 ného pole, nebo po obrazu jedné opt. osy. Z toho následuje, že zde 

 vyskytují se plagioklasy basické, jmenovitě bytownity a anorthity. 

 Při měření úchylky chvění na zdvoj čatěných lupéncích byly úhly obou- 

 stranných šikmých výchvějů ku dělící hranici vždy velmi nestejný, 

 protož jsou zkoumané plagioklasy zdvojČatěny dle zákona periklino- 

 vého, a zkoumané plochy náleží brachypinakoidu. Tak byly měřeny 

 ku dvojčatným hranicím 



větší úchylky zhášení 40-2°, 40-3«, 409°, 42-0'', 43'0°, 43-4«. 



menší úchylky zhášení 15-2°, 17-2'', 22 3", 24-7°. 



Nevyskytuje se tedy jediný nějaký člen směsi plagioklasové, 

 nýbrž více členů celé řady bytownit-anorthitové. 



Mikroskopem pozná se jakožto podstatná součástka ještě třetí 

 nerost, kterýž objevuje se ve prostředku skupin amfibolových a množ- 

 stvím i něco předčí nad amfibol ; jest to zelenavý, diallagovitý pyroxen. 

 Tento jest allotriomorfní a obsahuje četné pramalé, často lupénkovité, 

 tmavé i bezbarvé uzavřeniny, jaké často bývají z diallagu popisovány, 

 jsou největším počtem skoro čtverhranné omezeny, a v obyčejném 

 světle činívají dojem skelných třísek. Někdy tyto uzavřeniny jeví ši- 

 roké okraje následkem silného lomu světla. Jsou-li delší, bývají spo- 

 řádány rovnoběžně ku podélné ose hostitele. Malá skrčená žlutá zrnéčka 

 náležejí nejspíše rutilu, vyskytují se však jen ojediněle. Také uza- 

 vřeniny tekutin"nescházejí, jak se podobá. Ve příčných průřezech diallagu 

 lze poznati vedle prismatické také orthopinakoidální štěpnosť a v kon- 

 verg. polarisovaném světle obdržeti obraz jedné optické osy. Nerost 



