o některých serpentinech západní Moravy, 9 



mnohé pak bezbarvého apatitu. Kutily vyskytují se jednak ve tvaru 

 jehlic, jednak ve skrčených zrnkách, jakožto jednoduchá individua 

 neb i v kolenovitých dvojčatech. Ku špičce stávají se často černými, 

 jak se podobá, následkem hojného obsahu železa. Apatity tvoří větší 

 podlouhlé krystalky, které jsou zakaleny přehojnými malounkými 

 uzavřeninami. Mimo rutil a apatit lze nalézti ve granátu jen porůznu 

 nepravidelná zrnka titan obsahujících rud železných, zde onde vrou- 

 bená zlatožlutým okrajem titanitu. Jen velmi zřídka lze natrefiti ještě 

 ne malých uzavřenin, bezbarvých a jevících ostré obrysy. Dle podoby 

 a dle barev polarisačních upomínají na živec, než jsou největší částí 

 rozloženy a určení jejich bylo zatím nemožno. Ku podélnému směru 

 zhášejí šikmo, reliéf jest patrný. 



Kůra granátová jest mikroskopickým slohem podobna oné ze 

 Hrubšic, avšak má obrysy nepravidelné a místem jest struktury značně 

 hrubší. Sestává ze silně pleochroitického obecného zeleného amfibolu 

 a ze plagioklasu. Možná na ní celkem pozorovati dvě pásma, vnitřní 

 jemnější a zevnější hrubší, než vnitřní pásmo někdy z části scházívá. 

 V jemném pásmu lze nalézti paprsky amfibolové na průřezu velmi 

 zkroucené, že bývají podobny orientálským písmenám, nezřídka pak 

 zhášejí v několika blízko sebe ležících řezech najednou. Plagioklasy 

 mezi nimi uložené jsou allotriomorfní, každé zrnko zháší pro sebe, 

 a bývají častěji proměněny na produkty prohnitu podobné. 



Zevnější pásmo sestává převládne ze živce, do kterého jsou 

 uložena paprskovitě vůči granátu seřaděná stébla amfibolu, často zá- 

 kladním hranolem ostře ohraničená. Tato zabíhají zde onde až ke 

 granátu samému a blízko něho rozvětvují a kroutí se všelijak. Tím 

 dokazují, že obě pásma korová mají genetickou souvislost. Živcové 

 partie rozpadají se i zde mezi kříženými nikoly na allotriomorfní, 

 polysyntheticky zdvojčatělá zrnka plagioklasová, a tato zasahují místem 

 dosti hluboko do pásma vnitřního, jemněji složeného. Tam, kde žádné 

 vnitřní pásmo kolem granátu není vyvinuto, vyskytuje še kůra se 

 strukturou pá ma zevnějšího, neb aspoň této podobné seskupení 

 obecného zeleného amfibolu se plagioklasem. 



Ze živců zevnějších partií kor granátových obdržel jsem několik 

 štěpných lupénků. Jeden byl jednoduchý, jevil vůči štěpným trhlinám 

 úchylku zhášení 23" a v konvergentním světle polariso váném poskytl 

 jednoho trámce stranou v poli zorném. Zdvoj čatené lamely zhášely 

 proti sobě nestejnými úhly, jejichž prostřední hodnoty činí 22°, 23** 

 a 24°. Jsou to labradority, zdvojčatěné dle zákona periklinového. 



