o uélíterých serpentinech západní Moravy. 13 



Dáleji od serpentinu amfibolit stává se hrubozrnějším a zřetel- 

 něji paralelně složeným; živec činí až 3 mm. široká zrna nebo také 

 krátké ploché souvislé čočky. Mikroskopem lze poznati pomocí kří- 

 žených nikolů, že nejmnožší větší zrna jak živců tak amfibolu jsou 

 vlastně agregáty menších, allotriomorfně omezených, často laločna- 

 tých. Po paprskovitě spořádaných skupinách neviděl jsem ve prae- 

 parátech ani stopy.') 



Amfibolit od Naloučan. 



Amfibolit, který provází serpentin u Naloučan, jest ve velkém 

 více nebo méně paralelního slohu. Přístupna byla mi jen část od 

 serpentinu trochu — ač ne mnoho — vzdálená u samé řeky Oslavy 

 blíže k Naloučanům. Tu sestává ze střídavých vrstviček tmavozele- 

 ného amfibolu a plagioklasu, jimžto náleží směr sv — ^jz a příkrý 

 úklon na sz. Bedlivějším pozorováním lze nalézti časté úchylky od 

 rovnoběžného slohu: vrstvičky amfibolu bývají prohnuty a svírají ja- 

 koby ostrovy plagioklasu, v těchto posledních pak vězívá opět okrouhlá 

 skupina amfibolu, aniž by byla paprskovitě seřaděna. Velikost zrna 

 amfibolového činí 1 — 2 mm, zrnka plagioklasová bývají průměrně 

 něco menší. Plagioklasu bývá také přimíseno něco křemene. Všecky 

 součástky objevují se již makroskopicky býti allotriomorfními. 



Amfibol jest druh obecný zelený, jeho štěpné lupénky mají zře- 

 telný pleochroismus se silnou absorpcí; rovnoběžně ku c bývají tmavé, 

 louhově zelené, kolmo k tomu světlé, žlutavě zelenavé. Úchylka zhá- 

 šení činí na nich asi 13". Mikroskopem pozorovány jsouce průřezy 

 amfibolové okazují často laločnaté obrysy, nerost pak uzavírá tohko 

 práškovité rudy. 



Plagioklasy skýtají štěpné lupénky obyčejně lamelované. Na 

 dvou takových měřil jsem jakožto poloviční úhel oboustranné úchylky 

 zhášení 5'5° a 5*6°, na dvou jiných 16-4° a 17-5°. Na jednoduchých 

 plátcích obdržel jsem vůči štěpným trhlinám nebo k ostrému ohrani- 

 čení 2-7°, 3-7^ 13'5° 15-50, ig.go. y konverg. polarisovaném světle 

 nepozoroval jsem nikdy vystupovati osu optickou, nýbrž buďto vstu- 

 poval černý trámec stranou do zorného pole nebo dvě větve trám- 

 cové přicházely šikmo od kraje. Z toho následuje, že jsou zde pla- 

 gioklasy řady labradoritové a andesinové. Omezení jejich v tenkém 



') O podobných přechodech z „eklogitu" do břidličnatého amfibolitu zmi- 

 ňuje se také Patton z krajiny Mariánských Lázní (1. c. p. 135), 



