18 XXXI. Jindř. L. Barvíř 



skupiny popsal Becke z eklogitu od Altenburku v Dolních Rakousích, 

 vyobrazuje je dvěma výkresy^) a nazývá je zjevy centrické struktury; 



3. mikropegmatitické srostlice jakoby pleteného nebo keřovitě 

 vyvinutého diopsidovitého pyroxenu se plagioklasem. Pyroxen v nich 

 obyčejně převládá, plagioklas pak bud zhášívá jednotně v partiích, 

 anebo jest rozdělen na mnoho zrnek a každé takové zháší jako 

 prostá uzavřenina pro sebe zvláště. 



Mezi výběžky obecného amfibolu vyskytují se zrnka amfibolu 

 v mikroskopu bezbarvého. Bývají pak od něho na mnohých místech 

 oddělena proužky plagioklasu a jevívají hojně mikropegmatitický 

 srůst se plagioklasem. Z obou důvodů pokládám bezbarevně prů- 

 hledný amfibol za mladší. 



Co bylo právě řečeno o „vyhlodaných" tvarech amfibolu, platí 

 vše také o větších zrnkách plagioklasu, kteráž arci vyskytují se jen 

 velmi poskrovnu. Průřezy jejich okazují části rozmanitě omezené 

 jakož i tenké větve, které samy v sobě asi sotva mohly se vyvino- 

 vati, nýbrž spíše lze je považovati za zbytky větších individuí. Někdy 

 některá strana jejich jest blízka krystalografickému omezení, celkem 

 však převládá častěji směr nějak do šířky nebo šikmý. Jest-li vyvi- 

 nuto dvojčatné proužkování, pokračuje i v tenkých větvích zcela sou- 

 měrně. V dutinách tohoto živce lze nalézti všecky uzavřeniny zcela 

 takové jako v dutinách amfibolu: granát s korami, spinel se plagio- 

 klasem soustředně spořádaný, pyroxen se plagioklasem mikropegma- 

 titický srostlý. 



Mimo to vyskytují se však v „základní hmotě" horniny místa 

 dosti četná, kde je hojně malých zrnek plagioklasu seskupeno, tvoříc 

 hromádku, někdy značně podlouhlou, a vypadají, jakoby byla dohro- 

 mady stlačena. Na některých individuích jest viděti, že byla udrcena, 

 přelomena a zase dorostla; zřídka sice lze pozorovati ohnuté lamely, 

 za to však hojně pukliny, dle nichž části oproti sobě byly pošinuty. 



Granát vyskytuje se nejen jako uzavřenina v amfibolu a v živci, 

 nýbrž také a sice hlavně ve „hmotě základní", která sestává vlastně 

 z miJcropegmatitických srostlic pyroxenu se plagioklasem^ rozmanitě 

 omezených. Tu pak bývá vždy obdán paprskovitou korou z amfibolu 

 obecného a plagioklasu. Tyto kůry granátové mívají sloh často i mi- 

 kroskopicky vláskovitý, hlavně nejblíže granátu samého ; jinde pak 

 lze nalézti takové kůry bez granátu, vyplňující celé jeho místo, zvláště 

 v kusech granátem chudých: patrně vyvinuly se na útraty granátu. 



1) 1. c. p. 320, tab. III, fig. 13., 14. 



