4 XXXVIII. Jindř. Lad. Barvíř 



Mikroskopem objeví se jakožto součástky horniny, makrosko- 

 picky nedobře rozeznatelné ještě titanové železo, uralit, chlority a něco 

 hmoty opálovité, všecko toto arcit, mimo nejprvnější, nerosty druhotné. 



Mikroskopické vlastnosti jmenovaných součástek jsou násle- 

 dující. 



PlagioMas jest — nebo dle patrných známek byl před rozlo- 

 žením — největším počtem idiomorfně omezen. Zřídka jest vyvinut 

 krátce, pravidlem převládá tvar podlouhlý čili lištnovitý dle brachy- 

 diagonály, i vynikají na něm plochy jehlanu (P) a brachypinakoidu 

 (M). Nejčastěji jsou dvojčatně proužkovány a to ponejvíce tím spů- 

 sobem, že proužky mívají nestejnou tloušťku, tenší z nich nezřídka 

 vyklínují se brzo a neprocházejí celým krystalkem. Dvojcatění děje 

 se jednak dle zákona albitového, jednak dle periklinového, tu i tam 

 oba zákony vyskytují se pospolu na jednom a témže individuu. Mí- 

 stem lze spatřiti krystalky ohnuté nebo přelomené, ale jest pravdě 

 podobno, že tyto zjevy pocházejí nějakou částí také z doby pro- 

 měny nerostů v hornině, a jen částečně že jsou původní. 



Uzavřeninarai jest velmi bohat a sice — mimo titanové železo — 

 již druhotnými. Jsou to : 



1. epidot^ mívající tvar nepravidelně omezených, někdy prama- 

 lounkých zrnéček, která jsou zelenavě, žlutavě i bezbarvé průhledná. 

 Nejmenší nedají se sama o sobě snadno určiti, za to však lze je po- 

 znati porovnáváním se většími. Jest hlavním nerostem, ve který pla- 

 gioklasy zvláště ve spodních částech diabasu se přeměňují Objevuje 

 se jak po kraji jejich, tak také ve prostředku, aniž pak jest patrno 

 nějaké stadium přechodní mezi obojími nerosty. S vytvořováním epi- 

 dotu spojeno bývá zajisté aspoň částečně vylučování 



2. hmoty opálovité^ kterou lze tu i tam nalézti v zrnéčkácli pla- 

 gioklasu a kolem nich. Tato jest svědectvím, že řečená proměna pla- 

 gioklasu děje se působením vniklé do horniny vody. 



3. uralit, jenž jest nepochybně do plagioklasu přistěhován 

 a mívá tvar špičatých stébel, ponejvíce ^/g až ^/^ mm dlouhých, a často 

 bývá spojen do skupin snopkovitých nebo chomáčkovitých. Jest ovšem 

 jednoklonný, má šikmé zhášení amfibolu a ve tlustších individuích 

 bývá zřetelně pleochroitický (|I ku c bývá zelenavý, _L ku c jen 

 slabě nažloutlý). Nezřídka bývá obalen hnědeli. Podobně vyskytuje se 



4. tremolit ve plagioklasech taktéž obyčejně tvarem velmi tenkých 

 bezbarvých jehliček, které však často trhlinami příčnými jsou roz- 

 pukány. Určiti lze je zkoumáním jich šikmého zhášení (maximum 

 asi 18") jakož i dle barev polarisačních, ale jen v individuích pokud 



