Diabas od Choltic a od Heřmanova Městce. 5 



možno silných, na nichž působení ostatní obalující je hmoty živcové 

 se zmenšuje. Ose vertikální jest arci nejbližší osa c. Nezřídka jehličky 

 bývají spojeny ve svazečky snopkovité nebo drůzovité. Poněvadž hmota 

 plagioklasová kolem jehlic uralitu a tremolitu těsně přiléhá, často 

 i kolem zrnéček epidotu, překvapuje, jak mohly nerosty ty do pla- 

 gioklasu zarůsti. ^) Jsou pak přece všecky tyto tři nerosty přistěho- 

 valými sem součástkami. 



5. kalcit^ nepravidelná zrnka, vydávají svědectví, že na rozklad 

 horniny působila také kyselina uhličitá^ patrno že obsažená ve pro- 

 sakuj ící vodě. 



6. penninu a klinochloru podobné chlority, hmotou opálovitou 

 spojené, vyskytují se na trhlinách živců, ponejvíce pak kolem zrnéček 

 nerostu toho, kde tvořívají zelenou obrubu. 



Augit jest uačervenale průhledný a jenom allotriomorfně omezen, 

 vyplňujeť mezery mezi krystalky živcovými. Mimo štěpnosť dle augi- 

 tického prismatu lze na některých místech pozorovati rozmanité jiné, 

 ale nedokonalé trhliny, Uzavřeniny augitu jsou obyčejně zcela ne- 

 zřetelné, hlavně jenom kalný nebo černý prášek, ponejvíce rudám že- 

 lezným náležející; zřídka bylo lze nalézti v něm zřetelné zrnko tita- 

 nového železa. Mění se na lupénky chloritové^ uralit a kalcit. Chlo- 

 rity bývají někdy silně, jinde slabě pleochroiticky ve žlutých a zele- 

 ných tonech. Jedny jeví jen nejnižší barvy polarisační (jenom do ja- 

 snějšího Šeda v mých výbrusech), zhášejí vždy rovnoběžně a mohou 

 býti považovány za penuin, druhé jeví zelenavé až žlutavé barvy po- 

 larisační I. řádu, zhášejí na úzkých průřezích často šikmo a upomí- 

 nají na klinochlor. Vývoj těchto chloritův okazuje příčinu, pro kterou 

 augit v diabasu Choltickém se mění: jest to opět působení vody^ do 

 horniny vnikající. Mezi nimi bývá usazeno, něco hmoty opálovité. 

 Uralit činívá tu i tam také souvislé partie^ zastupující místo augitu. 

 Na krajích bývá jakoby roztřepen, vniká do plagioklasu a zatlačuje 

 jeho hmotu. Nepochybně pak také uralit usazený na trhlinách plagio- 

 klasných, též uralit i tremolit usazený ve krystalcích plagioklasových 

 samých, pocházejí původem svým ze hmoty augitové. 



Titanové železo dosahuje obyčejně sotva 1 mm velikosti, řidčeji 

 přes 1 mm a bývá vyvinuto v rozmanitých tvarech, celkem buď lištno- 

 vitě nebo zcela nepravidelně. Nejčastěji jest pokryto bělavou vrstvou 

 „leukoxenu", v nížto pak na průřezu vynikají zde onde rozmanité 



') Cf. Zirkel, Lehrbuch der Petrographie, 1893, p. 321 a 618. 



