8 XXXIX. Edvin Bayer 



Sequoia lepidota m. 



Obr. 6., 7., 8. (9). 



Březno (Mayer). — Měkký šedý slin. 



Velmi krásně zachovaná větévka se šiškou poněkud porouchanou 

 usnadňuje srovnání s popsanými již Sequoiami. Větve byly ohebné 

 a zachovaly se všude jen kusy se šupinovitými listy, tak že jest 

 pravděpodobno, že druh ten neměl delších jehlic; listy zachovaných 

 kusů větví jsou vesměs stejné (netvoří žádných přechodů), šupinovité, 

 krásně lodičkovitě vyduté, silně kožovité, s polovice tu a tam 

 i přes to vyniklou stopou sbíhavé, s polovice jsou volné, šikmo nahoru 

 mířící s ostrým kýlem na hřbetě, ku špici teprve zcela malounko 

 dovnitř zahnuté a v krátkou ale velmi ostrou špičku, což na našem 

 zvětš. obrazu 8. ještě poněkud slabě je vyznačeno, vybíhající. Listy 

 musily býti pevné, neboť tvrdý kraj listový a zvláště pevný kýl na 

 hřbetě jakož i ostrá jemná špice zachovaly se velmi krásně v kom- 

 paktním mastném slinu. Délka takového šupinovitého listu i se sbí- 

 hající basí obnáší 4 mm a šířka sotva 1 mm přestupuje. Šiška jest 

 1 cm zšíří a 1 cm zdélí, ačkoliv se zdá, že nebyla docela kulatá, 

 avšak dle postavení šupin nebyla zajisté více než sotva o polovinu 

 delší. Sedí na větévce 2 cm dlouhé a právě tak Šupinaté jako jsou 

 větévky ostatní. . 



Šiška jest v dolejší polovině celá zachována, jen šupiny jsou 

 poněkud silně k sobě sraženy. Hoření polovina šišky jest z předu 

 odražena, tak že vidíme zadní šupiny z nitra a se strany. Šupiny 

 mají podobu štítku více oblou 3 mm zšíří a nesou pupek (umbo) po- 

 někud na hořejší polovinu pošinutý, asi 1 mm široký, trochu vypouklý, 

 světleji zbarvený, jenž ještě u jedné šupiny (a) má vejčitou konkavní, 

 pěkně zřetelnou jizvu, po opadlé špičce (mucro). 



Srovnáme-li štítky této březenské šišky s žijící Seq. sempervirens^ 

 shledáme, že šiška naše může pouze Sequojím náležeti. Dal jsem 

 vyobraziti k tomu účeli štítky oné žijící Sequoje obr. 9. a, b, c 

 a mimo to na zvětšeném výkresu určitěji šišku naší Sequoje, 

 obr. 7. a, h, c. 



Vidíme na první pohled, že obojí druh štítků silně souhlasí. 

 Štítek sám u obou druhů jest hrubého, svraštělého povrchu, kdežto 

 pupek nesoucí hrot je hladší. Hrot sám (mucro) liší se u naší Sequoje 

 poněkud svou insercí. Nezachoval se nám totiž hrot sám, ale jizva 

 po uěm na šupině a ukazuje, že byl u spodu v mediáně protáhlejší, 



