16 



XXXIX. Edvin Bayer 



totiž celým svým vzezřením na nervaturu listů některých druhů Ficus 

 a ještě více na nervaturu laloků rostliny Cecropia palmata. Chara- 

 kteristické je zvláště, že nervy sekundární neběží až do kraje listo- 

 vého, nýbrž ohýbají se před krajem a běží pak parallelně nebo ob- 

 loučkem podle kraje spojujíce se s nervem vyšším při jeho ohybu. 

 Hlavní nerv je tenoučký asi V2 ^^ široký, malounko se pak oužící, 

 sekundární nervy vybíhají šikmo v ostrém úhlu a vždy u kraje li- 

 stového poněkud se sbližují, tak že nejspodnější nervy našeho otisku 

 míří v dosti silném oblouku a nápadně šikmo nahoru ku kraji, čím 

 také na konce laloků zmíněných rostlin úlomek březenský upomíná. 



Obr. 12. Fícus cecropiaelobus Bayer. Březno. Špička listu 

 mnohem většího, v přiroz. velikosti. 



Nervy tertiarní probíhají mezi nervy sekundárními a také hlavním 

 nervem velmi hustě a dosti parallelně a sice skoro v kolmém směru 

 na směr nervů prvějších dopadajíce, jsou velmi tenoučké, tu a tam 

 vidličnaté; ostatní pak jemnější sítivo nervové upřádá se zase skoro 

 v kolmém směru na nervy tertiarní a tvoří čtvercovitá nebo dosti 

 nepravidelná políčka. 



Mezi žijícími rostlinami shledáváme nejpodobnější nervaturu 

 u listů některých druhů rodu Ficus, zejména u F. opposita, F. ra- 

 cemosa, F. scabra, F. sienocarpa, F. Bycomorus a F. pólitoria. První 

 tři z nich mají také vlnovitě zastřižený kraj listový a nejvíce se na- 

 šemu kusu přibližují i co do nervatury. Artocarpus incisa má špičku 

 listu dosti podobnou, avšak sekund, nervy jsou tu více horizontálně 

 postaveny, tertiarní žilky by ještě dosti souhlasily. 



