Organogenese gordift. \\ 



se resorbuje blána jádra, tekutý obsah jeho (šťáva jaderná) splyne 

 s cytoplasmou a zbývá pouze reticulum jaderné, z něhož vystupují 

 více méně četná, ale intensivně se barvící těliska chromatická na 

 spůsob uzlin sítivových. Není pochyby, že posléze degenerují i tyto po- 

 slední zbytky jádra a buňka jest pak bezjadernou. Zbývá v ní po- 

 sléze veliký hyaliní dvůrek ve spůsobě vakuoly, která se však pone- 

 náhlu zužuje, jako se zužuje buňka sama, stávajíc se štíhlou a úzkou, 

 a takové spatřujeme dosti hojně mezi normálnými velikými buňkami 

 v hypodermis. 



Jádro však a hyaliní dvůrek jeho nejsou posledními přívlastky 

 buněk hypodermálných. Obojí tyto části jsou snadno k objevení při 

 slabých zvětšeních. Avšak ostřejší zvětšení (hom. imm.) ukazují, díky 

 hyaliní hmotě dvůrku, na zvláštní malé, kulaté, slabě se barvící tě- 

 lísko nezřetelného zrnění, nejčastěji ještě s centrálně ležícím, inten- 

 sivněji se barvícím bodem. Tělísko toto leží v hyaliním dvůrku a sice 

 pravidelně za jádrem, tudíž ve směru vnitra těla. Zhusta jsou do- 

 cela přitlačená k obrysu dvůrku. V řídkých případech shledal jsem 

 stopy nezřetelného paprskování kolem tohoto tělíska, jindy zase pro- 

 dloužení v jedné ose ano i dělící se ve 2. Posléze pak nejsou pří- 

 pady vzácné, kde dvůrek, v němž tělísko to leží, stává se samo- 

 statným tím, že se odškrcuje od dvůrku jádro objímajícího. 



Poznavše strukturu hypodermis Goi^d. Preslii (j*, srovnáme s ním 

 podkožku samičky Gord. Vaeteri^ jež ve svých poměrech jest docela 

 isolovaná. S povrchu pozorovaná, jeví se hypodermis složená z pěkných 

 mnohostranných buněk, nestejné velikosti, tvaru a zbarvení. Menší 

 a větší buňky se střídají. Mezi normálnými bezbarvými objevují se 

 buňky hnědé, pěti — šestiboké, rozměrů těchže jako prve jmenované. 

 Jejich obsah jest hnědá lesklá protoplasma. Na některých partiích 

 hypodermis shledáme jen tyto 5— 6boké hnědé buňky, často po 2, 

 v jiných pak zvláště na zadu těla, zmenšují se buňky ty a přemě- 

 ňují se v stlačené se stran elementy. Mnohdy jest jedna taková bez- 

 barvá buňka — nezměněná ve své velikosti — se všech stran objata 

 zúženými, v paprsky se rozbíhajícími buňkami hnědými, jež se jeví 

 pak jako rozvětvující se a výhonky mezi sebou anastomosující buňky 

 pigmentové. Posléze ztenčují se hnědé buňky ve tvar vláken táhnoucí 

 se na způsob intercellularných pruhů mezi buňkami bezbarvými; 

 kdyby nebyly známy pozorovateli obyčejné hnědé buňky a jejich pře- 

 chody, těžce by si vysvětlil ony vláknité proužky, intercellulárné. 

 Dle poměrů a sestavení hnědých a bledých buněk nabývá hypodermis 

 Qord. Vaeteri velmi nápadného a nezvyklého zbarvení. 



