Příspěvky k morfologii parietálních orgánů craniotů. 7 



parapinealuímu ; vstup jeho do organu tohoto však nemohl jsem 

 sledovati. 



Na jednom exempláru nalezl jsem nerv ten asi uprostřed jeho 

 délky na dva prameny rozštěpený, které před vstupem do mozku 

 opět splývaly v jeden svazek. Podobné rozštěpeniny nervu parietalního 

 kreslí již Spencer (17.) u Lacerta ocellata, u Varanus giganteus 

 atd. ; též na pinealním nervu jednoho vzrostlého exempláru Petromyzon 

 Planeri jsem úkaz ten pozoroval (19.). 



Co se centrální innervace týče, jest na řezech sagittalně ve- 

 dených velmi zřetelně viděti, kterak nerv vstupuje do commissura 

 superior probíhající napříč těsně před organem pinealním (epiphysou), 

 jak to pozoroval již Strahl, po vstupu svém však ihned se štěpí 

 na vlče svazečků, které probíhají commissurou ku předu, vycházejí 

 opět z ní, a končí v gangliových buňkách, které před commissura su- 

 perior ve střeše mozkové komory jsou nahromaděny (Tab. XIX. obr. 4.). 

 Tato část střechy mozkové, v níž nerv ten končí, jest medianní částí 

 ganglií habenulae; šedá hmota obou ganglií habenulae, ležících po 

 stranách parietálních orgánů, splývá zde úzkým pruhem před com. 

 superior. Na řezech příčních lze tento průběh vláken nervu para- 

 pinealního též sledovati, ač ovšem ne tak pohodlně ; jeden takový 

 řez znázorňuje obr. 3. na tab. XIX. Béraneckovo (4.) pozorování 

 centrální innervace parietalního nervu liší se v podrobnostech od 

 pozorování mých ; patrně u rodu Anguis, jejž on zkoumal, jsou po- 

 měry jiné než u rodu Lacerta. U slepýše dle Beran ecka nerv 

 parietalní vstupuje přímo do ganglia jakéhosi, snad části ganglia 

 habenulae, nedotýkaje se vůbec commissury horní. 



Parapinealní organ (parietalní oko) ještěrky má tudíž centrální 

 innervaci v části mozku před commissura super, z ganglia habenulae, 

 zcela podobně jako homologický organ u petromyzontů ; u těchto jest 

 to přední část levého ganglia habenulae, která jest ve spojení s ním. 

 Nález tento u Lacerta potvrzuje právě tak jako nález B éraneckův 

 (4.) na Anguis a Klinckowstroemův (12.) na Iguana, že parie- 

 talní oko saurií jest samostatné, na epiphyse (pinealní organ) nezá- 

 vislé, innervace z části mozku, oddělené od epiphysy commissurou tak 

 důležitou, jako jest commissura superior, jest pro to dostatečným 

 důvodem. 



Kdybychom chtěli považovati „parietalní oko"' za organ vzniklý 

 de norma vychlípením po straně epiphysy, jako mnozí autoři i novější 

 tvrdí, kteří popírají jeho samostatný vznik, bylo by „parietalní oW^ 

 útvarem sui generis, pro něž by nebylo v řadě obratlovců homologon 



