4 LI. J. Babor a J. Košťál 



gťaeeus Simr.) je útvar docela jiné hodnoty anatomické i morfolo- 

 gické než krátký, silný a svalnatý penis rodu Malacolimax,^) (srovnejme 

 vedle sebe genitálie našeho velikého Limaxe a genitálie druhu L. 

 tenellus !), který se od charakteristické pyje Agriolimaxů nerozeznává 

 ničím mimo nedostatek žlaznatých přívěsků; analogon — nejmírněji 

 řečeno — organu dráždivého (Eeizkorper) představuje vnitřní papilla 

 od Simrotha (Versch. einer Naturg. etc.) „žlázou" označená, o čemž 

 si zevrubněji v některé pozdější práci dovolíme pojednati. Tolik jsme 

 považovali za potřebno na vysvětlení rodu MalacoUmax, v naší lite- 

 ratuře poprvé uvedeného. 



Mimo samicí stadium u Agriolimax laevis nejnápadněji vyzna- 

 čené jeví Malacolimax tenellus shodný cyklus vývoje pohlavního 

 s tím, který jsme nalezli u slimáka hladkého (A. laevis), totiž „nor- 

 mální" formy hermafroditické mohou se za určitých podmínek život- 

 ních vyvinouti v pouhé samce, jež jsou analogickým kusům u prvního 

 druhu popsaným k nerozeznání podobny (bledé, veliké) a jež i ana- 

 tomicky jsou upraveny zcela podobně. Majít velikou bledě šedavou 

 gonadu obsahu jen samčího, slabě vyvinuté organy samicí, ale za to 

 penis nápadně hypertrofovaný a o značný nový odstavec (fig. 3.) zvět- 

 šený; též vnitřní epithel pyje je znamenitě zmnožen a do velikých 

 a četných záhybů upraven. Exemplář popsanou modifikaci nejkrásněji 

 ukazující byl nalezen v Jeleních Příkopech na hradě pražském ; rovněž 

 máme i přechodní stadia úplně odpovídající fig. 2. od Agriolimax 

 laevis znázorněné, jež sbírána byla na Járově a v Bělčicích (u Břez- 

 ni ce) (fig. 4.). 



7. Mezi zásobami slimáků z několika nalezišť, tak z BělČic, 

 z Jílového, z Járova, ze Štěchovic a ze Slap, jež jsme jednak sami 

 nastřádali, jednak laskavostí p. O. Reisnera obdrželi, nalezena byla 

 konstantní forma 'druhu pro Čechy na jisto nového a, jak se s ve- 

 likou pravděpodobností domníváme, ještě vůbec nepopsaného. Protože 

 nebylo dosud možno úplnou literaturu sem spadající opatřiti, neosmě- 

 lujeme se v této předběžné zprávě druhovým jménem tuto formu 

 označiti, podávajíce prozatím nejdůležitější znaky diagnostické. Podoba 

 našeho slimáka je význačná zúžením na konci těla mnohem ostřejším 

 než u nejpříbuznějšího druhu českého, totiž tenella (fig. 5.); barvy 

 jest žlutorůžové s temnou páskou postranní na hřbetě i na štítu, ale 

 ne příliš určitě ohraničenou a někdy jen slabě vyznačenou. Střevo 

 nepřesahuje svou poslední a předposlední (pátou a šestou) kličkou 



*) Pojmenování toto pochází od Malma z r. 1868. 



