75 
påa den næstyderste Båderkob (sjældent paa den yderste), altsaa 
påa en Hun. Jeg traf det samme Forhold i flere af dens Reder, 
saa at det sandsynligvis har sin Betydning, at Larven- først æder 
de større og federe Hundyr. 
Af Snyltere har jeg endnu kun truffet én: en endnu ubestemt 
Ichneumonide. 
3. Trypoæylon attenuatum Smith (1851). 
Denne lille slanke Art er mindre hyppig. Den fanges påa 
gammelt Træværk og gamle Risgærder, hvor den ofte har sin Rede. 
Den har tidligere ikke været adskilt fra de foregaaende Arter. 
Naar Dufour siger om Trypoæxylon figulus, at den borer 
Gange i udgaaede Brombærgrene og bygger Celler i dem uden An- 
vendelse af Ler og Sand, men kun med det udgnavede Marvsmuld, 
saa er det sikkert — se nedenfor — denne Arts Reder, han har 
haft. Smith, der udskilte Arten, siger om den (1853, p. 119), at 
den bygger Rede i ,,Rosenstængler og lignende Planter". Wist- 
nei (1886, p. 38) siger: ,,baut ihre Zellen in den Halmen von 
Phragmites". å 
Jeg fandt nogle Reder af den i oprette, af Gartneren i Spidsen 
beskaarne Stængler af Hindbær. Cellerne vare temmelig lange og 
forsynede. med en Mængde smaa Edderkopper. Som Adskillelse 
imellem Cellerne fandtes lange Strækninger af Marvsmuld, som 
Hvepsen havde gnavet af Gangens Vægge, men intet Spor af Ler- 
skillevægge. Reden var bygget mere regelmæssigt og omhyggeligt 
end hos de andre Arter. At den ikke havde anlagt Gangen selv, 
viste den inderste Del af denne. Her fandtes i nogle Stængler en 
Rede af Crossocerus capitosus, i andre en Rede af Pemphredon 
unicolor. De vare nylig anlagte, og Trypoxylon'en har saaledes 
benyttet den ydre, tomme Del af disse Arters Gange. Vi have 
altsaa her en interessant Afvigelse i Redebygningen fra den hos 
Slægten sædvanlige: den forstaar ikke at anvende Leret. " Re- 
"derne bleve uheldigvis ødelagte, saa at jeg nu ikke er i Stand til 
at beskrive dem nøjere. 
