101 
Længde kan være meget forskjellig, men den er aldrig meget dyb 
og ofte kun et Par Tommer lang. Arbejdet gaar for sig paa 
følgende Maade: med Mandiblerne, der ere spidse og krumme, 
løsnes Jorden, fejes med Fortarserne bag ud og føres saaledes 
efterhaanden ud af Gangen og bort fra Reden; derimod forstaa de 
ikke, som de lodretgravende Arter, at støde Jorden baglænds ud 
med Bagkroppen. De store, frie Forhofter give Forbenene stor 
Kraft og Bevægelighed. 
Skjønt Legemsbygningen er afpasset efter denne Levevis, er den 
dog ikke saa ensartet, som man kunde vente, idet Bevæbningen med 
Cilier og Torne varierer overordentligt, selv hos de strængt jord- 
byggende Former. Men man har ogsaa i tidligere Tider lagt en 
altfor stor Vægt paa disse Forhold, idet man troede, at Forskjellig- 
heder i Tornbevæbningen nødvendigvis maatte staa i Forbindelse 
med Forskjelligheder i Redebygningen. Mest yderliggaaende i saa 
Henseende var Lepeletier, som erklærede en hel Række herhen 
hørende Arter for ,,Parasiter" hos de andre, redebyggende. Disse 
sidste bleve kun Slægterne Pompilus og Priocnemis, medens alle de 
øvrige skulde leve paa deres Bekostning. Den aparte Anskuelse, 
at Bagtibiernes Torne vare nødvendige, for at Arten kunde samle 
Forraad, var navnlig Grunden til denne, aldeles fejlagtige Opfattelse. 
I systematisk Henseende herskede der en stor Forvirring, indtil 
Schiddte (1837) bearbejdede Gruppen.  Schiddte giver i Ind- 
ledningen til sit Arbejde en Begrundelse af sin Deling af den gamle 
Slægt Pompilus, som ogsaa refererer sig til Biologien. I denne 
Retning har han ikke frigjort sig for Lepeletiers Theorier, idet han 
siger: ,,det synes ganske upaatvivleligt, at ikke alle de Arter, man 
har sammenfattet i Slægten Pompilus, ere istand til at føre en 
redebyggende Levevis, da flere mangle saadanne Organer, som ere 
aldeles uundværlige dertil.” Han opstiller 3 Kategorier: 1. Hun- 
nerne bore i Sandet og have Forfødder med en Række Torne, eller 
endog kamdannede, altid ledsaget af betydelige Afvigelser i Dan- 
nelsen af Mundens Dele. De fire Bagskinneben hos begge Kjøn 
med enkeltstaaende, længere Torne /Episyron og Pompilus); 2. En 
