102 
stor Del Hunner mangle ganske Graveredskabet paa Forfødderne. 
Disse Arter ses aldrig paa sandede Steder, men som oftest påa 
Buske og Træer. Hos nogle af disse Hunner ere Bagskinnebenene 
takkede paa den udvendige Side og besatte med ganske korte Torne, 
hos Hannerne utakkede (Priocnemis); 3. En Del Hunner have til 
Gravning uskikkede Forfødder og værgeløse Bagskinneben. Om 
disse Arter er jeg tilbøjelig til at antage, at de tilbringe et paåara- 
sitisk Liv i Rederne hos andre Hymenopterer. Hvad Slægten Cero- 
pales angaar, da synes en parasitisk Levemaade nødvendigen at 
fremgaa som en Følge af Hunuernes fremstaaende Braad og deres 
til Gravning uskikkede Forben /Ceropales og Agenia). 
Saa fortræffelig end denne Deling og Karakterisering var i 
systematisk Henseende, slog den dog ikke ganske til for Biologiens 
Vedkommende; man manglede dengang endnu Iagttagelser til at 
kunne udtale noget bestemt, og ere de end meget mangelfulde endnu, 
saa er der dog ikke Tvivl om, at ingen af Arterne ere Parasiter. 
En Del af dem bygge ikke Reder i Sand, men i Mure og i Træ, 
eller de bygge frit siddende Reder af Ler og ere i deres Bygning 
afpassede herefter; en saadan forskjellig Redebygning kunde man 
dengang ikke tænke sig. 
1. Ceropales Latr. 
Braaden hos Hunnen fremstaaende med Spidsen. 
1. Ceropalés variegata Fabr. 
Meget sjælden hos os i Sandegne. 
2. Ceropales maculata Fabr. (1804). 
Almindelig i Sandegne i Juni, Juli og August; fanges i Reglen 
paa Skjærmplanter. 
Mandiblerne ere korte, i Spidsen med 2, ens lange, spidse 
Tænder; Fortarserne uden Cilier, ligesom Bagtibierne kun beklædte 
med et. kort Laad af Haar. (Schiddte 1. c. Fig. 1 a—f; Westwood 
1840. II, Fig. 83, 14—16.) 
