208 
Så er ueipir') — Hvalros skal man fange, og det halve af den 
tilfalder Fangeren), dels endelig, naar man har Lov til at spise 
Hvalroskød (,,Rosmhval oc sel skal eta å beim tidum ateins er kiådt 
ætt er"?) — Hvalros og Sæl skal spises paa den Tid kun, naar 
Kød maa spises). At man i gamle Dage med Navnene Rostungr 
og Rosmhvalr har ment Hvalrossen, fremgaar tydelig af den Be- 
skrivelse, der gives af den i ,,Kongespejlet” Sy 
Der er ogsaa en Del Beviser for, at Hvalrossen har været ved 
Islands Kyster i forhistorisk Tid. Disse Beviser ere de Skeletdele 
og Tænder, der ere fundne hist og her i Sand og Ler ved Kysterne 
(de ere dog tildels af nyere Dato). E. Olafsen omtaler (se ovenfor), 
at der er fundet Tænder og hele Hoveder, uden at opgive Finde- 
stederne, og ifølgeThoroddsen”) findes de påa Vestfjordene langt 
inde i Landet (her findes nemlig gamle Strandlinjer med Driv- 
tømmer og Hval- og Hvalrosknogler 100—200 Fod over Havfladen). 
I Årbék hins fsl. Fornleifafjel. 1883, S. 6 omtales et Hvalroskranie, 
der fandtes i Dyrefjorden; »det havde to lange Tænder fortil, og 
alle de andre Tænder vare uskadte". Senere fandt man Under- 
kæben. Knoglerne saa slet ikke gamle ud. — I Samlingen i Reykja- 
vik findes et Brudstykke (Snudepaitiet) af et Kranie uden Tænder, 
der er fundet i Mudderet paa Bunden af den "lille Indsø, tæt syd 
for Byen. Dette Brudstykke har omtrent den samme Farve som 
de Knogler, der findes i danske Tørvemoser. Denne Indsø har 
rimeligvis før været en Havbugt. — I Samlingen findes desuden 
to gamle Stødtænder, den ene 42cm lang, funden i Strandsandet 
paa Sydsiden af Faxebugten, den anden 36m- hvor den stammer 
fra, ved jeg ikke. 1874 fandt man et Hvalroskranie i en Indsø 
påa Skagen (paa Reykjaneshalvøen). Det blev slaaet i Stykker, og 
Tænderne opbevares i den archæologiske Samling i Reykjavik %). 
7) Grågås I. Kh. 1852. $. 31. 
7”) Grågås I. Kh. 1852. 8, 34 
”) Konungsskuggsjå. Chria. 1848. 41. 
") Ferdasaga frå Vestfjårdum. Andvari 1887. S. 165. 
5) Vikverji. 1874. 10. 
