345 
må blott om att den Ch. hamosa ytterst nårstående Ch. caerulea 
har hågbladen i behåll. 
Punkt 2. Såframt man dfver hufvud betraktar blomparen hos 
Ch. hamosa som framgångna ur en inflorescens, vare sig botry- 
tisk eller cymås — och annat synes mig alldeles icke måjligt — 
kan man icke komma ifrån att antaga en fåråndring i de tvånne 
blommornas inbårdes stållning, motsvarande en vridning af den ena 
blomman åtminstone 90. 
Om den fårsta blomman år att återfåras till en på pedunkeln 
"dindstild blomma, så bår, vid ofåråndrad orientering af denna, det 
mediana foderbladet vånda inåt mot: moderaxeln (axel af 2:dra ordn.) 
och således ifrån stammen, medan nu det motsatta år fallet. 
Åro de tvånne blommorna åter systerbildningar, kan det me- 
diana foderbladets stållning icke forutses, så långe blommornas 
stillning i den ursprungliga inflorescensen med 4—3—2—1 florala 
axlar i åndan af pedunkeln icke år nårmare kånd. 
Att från blomspiralens gång i en råcka blommor hos C%. ha- 
mosa sluta till nåmda inflorescens' natur låter sig icke gåra. Detta 
så mycket mindre som det sått, hvarpå de fråmre foderbladen tåcka 
hvarandra, — det enda, som kunde vittna om den ursprungliga 
spiralen — sannolikt år mindre konstant ån vanligt, på grund af 
att foderbladen faktiskt icke anlåggas efter en spiral och de hvar- 
andra motsvarande bladen tidigt åro jåmnstora — måhånda till och 
med anlåggas samtidigt. 
Ifall den starka reduktionen af stamspetsen i hågre eller lågre 
grad tillkommer åfven ofriga Cyrtandreer, ligger håri en måjlig- 
het till att den om en cyma påminnande fårgreningen icke beror 
på att skottet afslutas med en blomma, utan på samma egendom- 
liga påskyndning af axlarnas våxt i fårhållande till respektive 
moderaxlar, hvilken i det vegetativa synes vara allmån hos dessa 
vixter. Forekomsten af en till utseendet terminal blomma, sådan 
den ofta måter på afbildningar, vore i så fall fåljden af att den 
ena af tvinne motsatta blommor felslår — en vidare utvåckling af 
den olikhet i storlek, som hos Cyrtandreerna så ytterligt allmånt 
