13 



men Grønlænderne vare ikke til at formaa til at tage over til 

 Fastlandet, da de frygtede for de voldsomme Vindkast ud af 

 Dalene der 1 !. Da Vinden endelig lejede af, satte vi over til 

 Ekaluit, hvorfra vi gik ad den paa Kaartet antydede Rensjæger- 

 \ej til Soen Tasek njordlek. Kun en Mil fra Udgangspunktet 

 maatte vi imidlertid den første Dag opslaa Telt paa Grund af 

 Sne og Storm, og forst den næste Dag naaede vi op paa Høj- 

 landet, der var bedækket med stadig Sne. Højden var her om- 

 trent 2830 Fod (800 M.i. Paa Nordsiden af Søen rejste vi Telt, 

 og jeg besteg den højeste Fjeldtop dér , som var 3880 Fod 

 |1220 M.) høj, og var saa heldig at faae en Pejling af det cha- 

 rakteristiske Fjeld Ugpatdluk i Vaj gat; men umiddelbart derefter 

 indhylledes alt i Snebyger, der med korte Mellemrum vedvarede 

 hele Dagen. Den næste Dag gik vi ned til Søen, hvis Vand- 

 Hade fandtes at ligge i en Højde af 1020 Fod (320 M.). 1 1872 

 fandt jeg. at Vandfladen i den ved brede Elvlejer dermed for- 

 bundne Sø, Tasersuak. laa i en Højde af 950 Fod (300 M.I. 

 Medens Bræerne i Kløfterne paa Nordsiden af Tasek njordlek ere 

 forsvundne , saa at kun mægtige Rullestens- og Morænemasser 

 ligge tilbage, ere Kløfterne paa Søens Sydside endnu fyldte med 

 .-mukke Bræer, hvoraf der lindes 10 eller 11. Uagtet det uaf- 

 brudt sneede paa Fjeldene, saa skinnede Solen, og Taagen faldt 

 ved Søens Bred ned som fin Regn. En rig Vegetation fandtes 

 ber, og oavnlig vare Blaabærrene saa store, som jeg aldrig før 

 har seet dem i Nord-Grønland. Paa Grund af den sene Aarstid 

 Og del uheldige Vejr, da alle Fjeldtoppene vare indhyllede i 

 Sneskyer, maatte jeg afstaa fra mit Forsæt at bestige Majorkar- 



l Begyndelsen vilde jeg ikkr rigtig tro paa Grønlændernes Fortællinger 

 om Sydøst-Vindens voldsomme Kasl ml af Kløfterne; men paa en Fjeld - 

 tur veil Ekorgfat, liilt o-i for Udstedel Niakornat, lærte jeg dem selv al 

 kj.Miiii-. idel j>'-' maatte lægge mig fladl uni paa Jorden i Vindens Ret- 

 ning, hvergang <\ saadanl Kasl kom, og dog var det Kim ved al bore 

 Hænder og Fødder ned i Sandet, at jeg kunde holde mig fra al rulle 

 ned, medens hele Skyer af Saml <•!' din- blæste over mig, >>■- enkelte 

 -inn.' Sien foer epringende forbi 



