30 



Kysten undersøgt mellem Ingnerit og Amitsuarsuk. Den sidste 

 Fjords Beliggenhed fik jeg dog saa nogenlunde bestemt. Den 

 27de Juli kom vi til Prøven, og to Dage efter afrejste vi til 

 Ekaluarsuit i Laxefjorden. hvorfra jeg gjorde en Tur henimod 

 Uvkusigsat, for at faae et Overblik over Terrænet mellem disse 

 to Fjorde, og endskjønt jeg nok tror, at Kaartet over denne 

 Egn er rigtigt i sine Hovedtræk, lykkedes det mig dog ikke at 

 faae det Overblik, jeg havde ønsket, paa Grund af det couperede 

 Terræn. 



Flere af mine Folk vare nu saa medtagne af Forkjølelse 

 (Hoste og Sting), at Rejsen kun gik langsomt tilbage til Prøven. 

 Da en af dem her blev farlig syg, og «Nordlyset» laa sejlfærdigt, 

 hvormed Pastor Rasmussen skulde afgaa til Godhavn, efterkom 

 jeg med Glæde hans Opfordring til at følge med, da han i 

 saa Fald for min Skyld vilde lade sig landsætte ved Nugsuak. 

 Kaptajn Mob erg gik beredvillig ind paa Forslaget, og jeg undgik 

 derved med mine syge Folk at forsøge at komme tilbage til 

 Igdlorsuit ad den lange, ubeboede Kyststrækning udenom Svar- 

 tenhuk og Kinivik. Vi forlode Prøven den 5te August, og, da 

 det den 7de om Aftenen, omtrent udfor Nugsuak, blev stille, 

 gik vi fra Borde i en Afstand af 3 eller 4 Mil fra Kysten og 

 vare saa heldige efter 6 Timers anstrængende Roning at naa 

 Udstedet, kort førend en stiv Kuling af Norden begyndte at blæse 

 op. Foruden den ene af mine Folk, der stadig blev daarligere, 

 blev en til ogsaa temmelig syg, og de andre, der paa en enkelt 

 Undtagelse nær alle vare mere eller mindre angrebne, begyndte at 

 tale om, at de ikke kunde gaa videre, førend de alle bleve raske. 

 Heldigvis blev det den næste Dag fuldstændig blikstille, og det 

 lykkedes mig derfor at overtale de mindre angrebne til . at gaa 

 videre. Til de syge blev der redet et Leje i Baaden, og vi andre 

 skiftedes til at ro. Den næste Dag kom vi til Niakornat. Her 

 maatte jeg lade Konebaaden blive, da det var umuligt at faae den 

 roet over til Ubekjendt Eiland, men Kjøbmand Cortzen var saa 

 venlig at laane mig sin Slup og at skalle mig en rask Besætning, 



