137 



besad el Dyreliv, dor var udbredt i mange Arter fra Nebraska 

 ligetil Grenland. 



Dermed stemmer Patootflo råen overens. Den har endnu 

 otte Arter ladles med Europas Cenoman, nemlig: Pecopteris 

 bohemica, Gleicbenia Zippei, GI. Gieseckiana, Widdringtonites 

 Reichii, Sequoia fastigiata, Cuninghamites elegans, Juglans 

 rrassipes og Cassia Ettingshauseni, hvoraf to ogsaa findes i 

 Sen o 11, medens Cassiaen kun vanskeligt kan adskilles fra den 

 tertiære C. phaseolites Ung. Med Senon har Patoot ligeledes 

 otte Arter fælles. Af disse ere Asplenium calopteris Deb. et 

 Ett. sp., liaphaelia neuropteroid.es Deb. et Ett. , Devvalquea in* 

 signis Hos. og D. haldemiana Sap., Celastrophyllum lanceolatum 

 og Moriconia cyclotoxon hidtil i Europa kun blevne iagttagne i 

 Senon. Allerede disse ægte Senon-Eormer henvise Patootlagene 

 til en højere Horizont. Men endnu vigtigere er det, at der i 

 samme forekommer fem Arter, som i Europa hidtil kun ere 

 fundne i paleocene Lag i Sezanne og Gelinden (disse ere: 

 Quercns Marioni, Cinnamomum ellipsoideum og sezannense, 

 Sterculia variabilis og Celastrophyllum s erratum), og at een Art 

 inemlig Sequoia Langsdorfiil endogsaa gaar op i Øvre-Miocen. 

 Dertil kommer, at Floraen fra Patoot indeholder et Antal Plante- 

 former, der vel, hvad Arten angaar, ere forskjellige fra de 

 paleocene, men dog slutte sig nær til dem, f. Ex. Viburnum 

 multinerve til V. giganteum Sap., V. zizypboides til V. vitifolium 

 Sap., Devvalquea haldemiana til D. gelindenensis Sap. og Mar., 

 og Zizyphus grønlandicue til Z. remotidens Sap. 



Vi slutte deraf, at Patootfloraen tilhører det øverste Kridt 

 "_ danner Overgangen ti! den paleocene og dermed til den 

 tertiære Flora. 



