648 



1835. Scatophaga fiicorum Curtis, App. 2 Voy. Ross, LXXX, 34. 



1840. Scatomyza — Zetterstedt, Ins. Lapp. 722. 



1845. Scatophaga — Stæger, Naturh. Tidsskr. (2) I, 366. 



1846. Scatomyza — Zetterstedt, Dipt. Scand. V, 1982. 

 1857. Scatophaga — Schiødte, Tillæg til Rink: Grønl. 69. 

 1869. Scatomyza — Holmgren, Vet. Akad. Handl. VIII, 



5, 34. 

 1900. Fucellia Lundbeck, Vid. Medd. Nat. For. 



København, 291, fig. 1 a. 

 1907. — — Stein, Kat. paläarkt. Dipt. III, 746. 



1910. — — Stein, Wiener Ent. Zeitg. XXIX, 1 6. 



1910. — — de Meijere, Fn. Arct. V, 62. 



1915. — — Stein, Arch, f . Naturgesch. LXXX I, 



120. 



Vest-Grønland: Udbredt langs Vestkysten i det 

 mindste op til 70° N. Br. ; Julianehaab, Igaliko-Fjord, Tunug- 

 dliarfik-Fjord, I vigtut, Ameragdla i Ameralik-Fj ord, Holstens- 

 borg, Ritenbenk, Patoot (Lundbeck). Den forekommer især 

 langs Stranden i Mængde, sværmende over den opskyllede 

 Tang, hvori dens Larver fandtes talrigt. 



Ikke kendt fra Øst-Grønland. 



Geogr. Udbr. Største Delen af det nordlige Europa 

 med Færøerne, Island og Spitzbergen; desuden i Nordamerika 

 (Boothia-Felix, Labrador, Alaska m. m.). 



162. F. maritima Hal. 

 1819. Scatomyza fucorum var. ß Fallen, Dipt. Suec. Seat. 5. 

 1838. H alithea maritima Haliday, Ann. Mag. Nat. Hist. I, 2, 



186. 



1841. Fucellia arenaria Robineau Desvoidy, Ann. Soc. Ent. 



Fr. 1, 10, 272. 

 1900. — intermedia Lundbeck, Vid. Medd. Nat. For. 



København, 291, fig. 1 b. 



