Svovl. — Jern. \ J 



Frederikshaab Distrikt. 



I v i g t u t. 



Giesecke: Rejse, Pag. 181. 



Giesecke: Edinb. Phil. Journ. 6, 1822, Pag. 141—144. Manual of Greenl. 

 Pag. 343. 



Her omtates, at Blyglansen undertiden er overtrukken med 



en gullig Skorpe, der brænder med blaa Flamme og Svovllugt. 



Senere er dette Mineral aldrig omtalt fra Ivigtut. 



3. Jern. Fe. 



Krystalform regulær, men Krystaller meget sjældne; sædvanlig findes 

 det i kompakte Masser. 



Spaltelig efter Terningfladerne. Takket Brud. Haardhed 4—5; Vægt- 

 fylde 6,8—7,8 efter Mængden af Urenheder. 



Metalglinsende, uigennemsigtig. Farven staalgraa til jernsort; de ly- 

 seste Varieteter er de mest nikkelholdige. 



Tiltrækkes stærkt af Magnet. 



Jern angribes ikke af tør Luft ved almindelig Temperatur; derimod 

 iltes det i fugtig Luft til Rust. Det opløses i de fleste Syrer, dog ikke af 

 koncentreret Salpetersyre; ved Behandling hermed bliver Jernet «passivt» og 

 opløses ikke mere i fortyndet Salpetersyre. Et af de vigtigste Prøvemidler 

 for Jern er, at det ved Neddypning i Kobbervitriolopløsning overtrækkes 

 med en Hinde af Kobber; «passivt» Jern maa dog først berøres under Væd- 

 sken med almindeligt Jern. 



Jernet forekommer dels som større eller mindre Korn i Basalt, dels i 

 Meteorsten ; det er aldrig rent, men indeholder Kulstof, Nikkel, Kobolt, Kobber 

 og mange andre Indblandinger (se de senere anførte Analyser). Mængden af 

 Kulstof er betingende for Jernets Konsistens; det mest kulstofholdige er 

 Støbejern, haardt, sprødt og let forvitrende (af de grønlandske Lokaliteter hører 

 hertil Niakornak, Jakobshavn, Fortunebay, Uifak og maaske Arve- 

 prinsens Eiland); det mindre kulstofholdige er Smedejern, blødt, smidigt 

 og mere modstansdygtigt i Luften (herhen hører alle de andre nærmere under- 

 søgte grønlandske Lokaliteter). Den større eller mindre Mængde Nikkel, der 

 kan findes i Jernet er af stor Betydning for Opløseligheden i fortyndet Sal- 

 petersyre. Polerer man en Flade af naturligt Jern og ætser den med Sal- 

 petersyre, frembringes der i Reglen karakteristiske Figurer, bestaaende af 

 forskellige Systemer af rette Linier, frembragte ved, at nogle Partier af 

 Jernet bliver matte ved Ætsningen, andre ikke; hos Meteorjernet viser disse 

 Figurer, de saakaldte «Widmanstättenske», næsten altid, at Jernet er et stor- 

 kornet Aggregat, hvis enkelte Individer har Bestanddelene ordnede efter 

 Oktaederfladernes Retninger. Hos det telluriske Jern ses ingen saadan 

 Struktur; men det nikkelholdige Jern træder frem som mere eller mindre 



