94 Korund. — Jernglans. 



Stykke blaa Safir i en Bjergart, bestaaende af Feldspat og 

 Kalkspat med Titanjern: Stykket angives at være fra Grøn- 

 land. 



25. Jernglans (Hæmatit). Fe 2 0. 6 . 



Krystalsystem heksagonal romboedrisk; de almindeligste Former er 

 Basis, Grundromboedret, et fladere Romboeder, Prismet i 2den Stilling og 

 en Pyramide i 2den Stilling. Forskellige Kombinationer er fremtrædende; 

 almindelige er de to Romboedre og Pyramiden i 2den Stilling; ofte findes 

 ogsaa flade Tavler efter Basis, begrænsede i Randen af flere forskellige Fla- 

 der, og ofte findes flere saadanne Tavler ordnede i Parallelstilling eller Ro- 

 setter, der ofte kan være meget regelmæssige og smukke. 



Almindeligere findes Jernglans i kornede eller stalaktitiske Former, 

 undertiden ogsaa bladet eller tæt. 



Ingen egentlig Spaltelighed findes, men Afsondring efter Basis, der 

 skyldes den bladede Struktur, eller efter Grundromboedret paa Grund af 

 Tvillingdannelse. Bruddet ujævnt eller noget muslet; i tynde Blade er 

 Mineralet noget elastisk, ellers sprødt. Haardheden omtrent 6, Vægtfylden 

 omtrent 5. Metalglans, ofte meget skinnende. Farve mørkegraa eller sort; 

 meget smaa Partikler er gennemsigtige med dyb rød Farve. Stregen rødlig 

 brun. Undertiden er Jernglans svagt magnetisk. 



Man skelner mellem flere forskellige Varieteter: 



Alm. Jernglans, ofte i smukke Krystaller, 



Jernglimmer, bestaaende af smaa sorte Skæl, 



Rødjemsten, rødlig, jordagtig eller finkornet, 



Blodsten, rødlig nyreformet eller stalaktitisk, med radialstraalet Struktur. 



Jernglans er usmeltelig for Blæseror. Med Boraks og Fosforsalt giver 

 den Jernreaktion: Boraksperlen er i den iltende Flamme gul eller brunlig 

 rød (efter Mængden af Substans) i Varmen og næsten farveløs eller svagt 

 gullig i Kulden; i Reduktionsflammen er den grønlig i Varmen, næsten 

 farveløs i Kulden. Fosforsaltperlen forholder sig omtrent paa samme Maade; 

 i den reducerende Flamme er den dog gul eller brunrød i Varmen og bliver 

 under Afkølingen forst gullig grøn, siden næsten fuldstændig farveløs. Jern- 

 glans opløses kun langsomt i koncentreret Saltsyre. 



Jernglans forekommer mest i krystallinske Skifere, ofte i mægtige Lag, 

 i hvilket Tilfælde den er en vigtig Jernmalm. Rødjernsten og Blodsten kan 

 ogsaa benUtes som Malerfarve og Poleremiddel. 



1 Grønland spiller Jernglansen en overordentlig ringe Rolle 

 og har absolut ingen Anvendelse. Den omtales første Gang 

 af Schumacher x ). 



') Nat. SHsk. Skr. 4, 2. Hefte, 1798, Pag. 231. 



