132 Kalkspat. 



skellige andre Farver, i Reglen temmelig svage. Sort Marmor (Antrakonit 

 eller Stinkst en) indeholder Kul og organiske Stoffer. 



Kalksten er tæt Kalkspat, der i Reglen findes som mægtige Lag, op- 

 rindelig dannet af Dyreskaller; Farven er meget varierende. Dolomitisk 

 Kalksten og Marmor indeholder en større Mængde Dolomit; Mergelkalksten 

 er lerholdig. Kridt er en ganske løs Kalksten, dannet af mikroskopiske 

 Organismer. 



Kildekalk eller Kalktuf er temmelig løs Kalk, afsat af Kilder, i Reglen 

 med Bladaftryk. Ogsaa forekommer ofte Kalkdrypsten. 



Endvidere er Kalkspat almindelig som Imprægnation i Sandsten og 

 som Konkretioner, navnlig i Ler; disse, der med et svensk Navn kaldes 

 Marleker, har ofte meget regelmæssige og ejendommelige Former og om- 

 slutter undertiden organiske Rester. 



Det vigtigste kemiske Kendemiddel for Kalkspat er, at den «bruser» 

 med fortyndede Syrer, hvilken Egenskab den kun har tilfælles med Aragonit. 

 Den er usmeltelig for Blæserør, men omdannes ved Glødning til Calciumilte 

 (Ætskalk), hvis Opløsning (Kalkvand) reagerer alkalisk. Ophedet med Soda 

 paa et Platinblad smelter den til en klar Masse. 



Anvendelsen af Kalkspat er overordentlig stor. Kalksten er et vigtigt 

 Byggemateriale; mange Varieteter anvendes til brændt Kalk (Mørtel) og til 

 Cement, hvortil den skal blandes med Ler. For Jordbunden spiller Kalken 

 en stor Rolle som Plantenæring. 



I Grønland findes Kalkspat paa en Mængde forskellige Lo- 

 kaliteter, men næsten altid kun i temmelig ringe Mængde, saa 

 at Mineralet maa siges at findes meget sparsomt i Forhold til, 

 hvad der ellers er Tilfældet. Kalksten i større Udstrækning- 

 findes kun i Øst- Grønland, og i ganske tynde Lag tillige i de 

 kulførende Dannelser i Vest-Grønland; Marmor findes paa for- 

 skellige Lokaliteter, men saavidt vides kun i ringe Mængde. De 

 forskellige Krystalforekomster er i Reglen smaa og uanselige. 

 Stor Udbredelse har Mariekerne i de marine, hævede Lerarter; 

 de indeholder i Reglen et Fiskeskelet eller ' en Slangestjerne 

 eller desl.; de enkelte Forekomster af disse er ikke omtalt i 

 det følgende, da de ikke har nogen mineralogisk Interesse. 

 Anvendelsen af den grønlandske Kalkspat indskrænker sig til, at 

 Eskimoerne pulveriserer den og bruger den til at rive deres Snus 

 med. Mineralet omtales første Gang af Schumacher 1 ), der anfører 

 forskellige Krystalformer uden nogen bestemt Lokalitet. 



') Nat. Selsk. Skr. 4, 2. Hefte, 1798, Pag. 207. 



