1 80 Volframit. 



Krystallerne er oftest tavleformede efter a. Fladerne i Prismezonen er 

 stærkt stribede i lodret Retning. Volframiten findes ogsaa ofte i bladet eller 

 stænglet Tilstand eller tæt eller kornet. 



Forskellige Tvillingdannelser findes, efter a eller efter et Langprisme. 



Meget fuldkommen Spaltelighed efter 2den Endeflade b; Bruddet ujevnt. 

 Haardheden er 5— 5 ] /2-, Vægtfylden 7.2—7.5. Glansen metalagtig Diamant- 

 glans, paa Spaltefladerne næsten Metalglans. Farven sort med graaligt eller 

 brunligt Skær; Stregen brunlig sort. Mineralet er uigennemsigtigt, kun i 

 overordentlig tynde Spaltestykker undertiden gennemsigtigt. 



I kemisk Henseende varierer Volframiten meget, idet der er alle mulige 

 Overgange fra næsten ren Fe W0 4 til Mn WO A ; de mest manganrige For- 

 mer henregnes til et eget Mineral, Hübnerit. 



For Blæserøret smelter Volframit let til en magnetisk Kugle. Med 

 Fosforsalt giver den i Varmen en klar rødlig gul Perle, som ved Afkøling 

 bliver blegere og i Reduktionsflammen bliver mørkerød; paa Trækul med 

 Tin bliver Perlen ved Afkøling grøn og ved længere Behandling i Reduktions- 

 flammen rødliggul. Smeltet med Soda paa et Platinblad reagerer Volframiten 

 for Mangan med grøn Farve. Dekomponeres af Kongevand under Udskillelse 

 af gul Volframsyre. 



Volframit findes paa Malmgange, navnlig ofte paa Tingangene. 



I Grønland angives Mineralet foruden ved Ivigtut, hvor det 

 kun er truffet i temmelig ringe Mængde, at være fundet endnu 

 paa to Lokaliteter, af hvilke den ene er temmelig tvivlsom og 

 den anden bevislig beror paa forkert Bestemmelse. 



Frederikshaab Distrikt. 



Frederikshaab (Giesecke 1806). 



Giesecke: Rejse, Pag. 7. 



De saakaldte «Raadne Fjelde», som i Følge nyere Under- 

 søgelser bestaar af Diabas, skal efter Giesecke undertiden 

 indeholde Svovlkis og lidt Volframit. Da imidlertid dette 

 Mineral hverken findes i Giesecke's Samlinger i Dublin eller 

 Kjøbenhavn, er det højst tvivlsomt, om det virkelig findes 

 paa denne Lokalitet. 

 Ivigtut (Giesecke 1809). 



Giesecke: Edinb. Philos. Journ. 6, 1821 — 22, Pag. 141. — Manual of 



Greenl. Pag. 341. 

 Johnstiiup: 12te Skand. Naturforskaremötets Förh. Stockh. 1880, Pag. 238. 



Findes paa et enkelt Sted i den østlige Ende af Kryolit- 

 massen, i Reglen ikke i selve Kryoliten, men sammen med 



