IX. Silikater og Titanater. 



62. Safirin. Al x 2 Mg b Si 2 2 7 . 



Eneste Lokalitet: 



Fiskernæsset Distrikt. 



Fisker næsset (Giesecke 1809). 



Giesecke: Rejse, Pag. 153 og 341. 



Stromeyer: Göttingische gel. Anzeigen, 1819, Pag. 1998. 



Kobell: Grundz. Min. 1838, Pag. 235. 



Hausmann: Mineralogie, 2, 1847, Pag. 427. 



Dàmour: Bull. Soc. Geol. de France, 6, 2. Ser. 1849, Pag. 315. 



Koksharow: Materialen zur Mineralogie Russlands, 1, 1853, Pag. 214. 



Forchhammer: Pogg. Ann. 91, 1854, Pag. 581. 



Descloizeatjx: Manuel, de minéralogie, 1, 1862, Pag. 642 og 2, 1874, 

 Pag. 42. 



Tschermak og SiPöcz: Zeitschr. f. Kryst. 3, 1879, Pag. 496. 



Lorenzen: Medd. om Grønl. 7, 1893, Pag. 17. 



Schluttig: Chemisch mineralogische Untersuchungen von weniger be- 

 kannten Silicaten; Dissertation d. Univ. Leipzig, Groitzsch, 1884. 



Michel-Levy og Lacroix: Les minéraux des roches, 1888, Pag. 277. 



Ussing: Övers. kgl. Vet.-Akad. Förh. Stockholm, 1889, Nr. 1. Zeitschr. 

 f. Kryst. 15, 1889, Pag. 598. 



Krystalliserer monoklint med Akseforholdet (i Følge Ussing): 

 a:b: c = 0.65 : 1 : 0.93 

 ß = 79° 30'. 



Iagttagne Flader er b {OU)}, rø{llO), a{t00} og ^{Oll} 

 og desuden mere usikre, som Ætseflader, n {270} og l {250}. 



Krystallerne har Form af Tavler efter &{010}, der ofte er 

 kileformede og ordnede i noget radierende Stilling. Rand- 

 begrænsningen er meget ufuldstændig; ingen Krystal besidder 

 mere end een af de begrænsende Zoner (010 : 110) eller 

 (010:011), hvoraf den første er den hyppigste. Den nær- 

 mere Forbindelse mellem dem er bestemt ved en Kombination 



