Safirin. — Cappelenit. — Staurolït. 225 



Mineralet blev fundet i 1809 af Giesecke, som foreløbig 

 betegnede det som Cyanit 1 ), senere som Emery 2 ) og i sine 

 paa tysk forfattede Kataloger for «Blauer Diamantspath (Sa- 

 phirine)». Stromeyer, som fik Mineralet til Analyse, lod det 

 beholde dette sidste Navn, uagtet det tidligere var givet til et 

 andet Mineral (Hauyn). Uagtet Stromeyer's Analyse bekræftedes 

 fuldstændig af Damocr, vedblev der dog at herske megen Tvivl 

 om Mineralets Selvstændighed; mange antog, at det var en uren 

 Spinel. Forchhammer fandt i Mineralet 2.45 pCt. Fe 2 O å og 

 1.75 pCt. Р 2 5 , hvorfor han forklarede den blaa Farve som 

 hidrørende fra fosforsurt Jernilte. Først efter Lorenzen's Under- 

 søgelser blev Mineralets Selvstændighed almindelig anerkendt. 

 De første krystallografiske og optiske Undersøgelser foretoges af 

 Descloizeaux ; Tschermak og Sipocz henregnede Mineralet til Klin- 

 tonitgruppen (Sprødglimmerne) idet de, tvertimod Descloizeaux's 

 Undersøgelser, fejlagtig antog, at Krystallerne var fladtrykte 

 efter Basis. De fuldstændigste Undersøgelser af Mineralet 

 foretoges af Ussing, efter hvem alle ovenstaaende krystallo- 

 grafiske og optiske Angivelser er tagne. 



(Cappelenit. Y 6 Ba в 6 Si. å 2 5 .) 



Et af Flink 3 ) omtalt cappelenitlignende Mineral har ved senere Under- 

 søgelse vist sig at være Britolit. 



63. Staurolit. (Al 0) 4 (Al . OH) Fe (Si O J 2 . 



Krystalliserer rombisk; den almindeligste Kombination er 2det Ende- 

 fladepar b, 3die Endefladepar c og et Vertikalprisme m, der danner en Vinkel 

 paa 50° 40'. Krystallerne er i Reglen langstrakt prismatiske, danner meget 

 ofte gennemvoksede Tvillinger i Korsform, enten efter en Langsprismeflade, 

 hvorved der dannes et retvinklet Kors, eller efter en Pyramideflade, hvorved 

 fremkommer et Kors, hvis Grene danner omtrent 60° med hinanden. 



) Rejse, Pag. 153. 



) Sst. Pag. 341. 



) Medd. om Grønl. 14, 1898, Pag. 245. 



xxxii. 15 



