Turmalin. 



241 



Analyserne afviger en Del indbyrdes, og kun de to sidste 

 kan betragtes som nøjagtige; imidlertid tyder Jernmængden, 

 der er usædvanlig ringe for en sort Turmalin, paa, at de er 

 fra samme Lokalitet. 



Turmalinerne fra Karusulik har længe været bekendte. I 

 det 18de Aarhundrede indsamledes de af Grønlænderne og 

 sendtes ned til Europa i saa store Mængder, at Allan i 1813 

 bemærker, at de ikke manglede i nogen Mineralsamling. 

 Giesecke er den første, der fastslaar Lokaliteten; han kalder 

 Krystallerne de største, der nogensinde er fundne af dette 

 Mineral; imidlertid kendes i nyere Tid endnu større fra 

 enkelte andre Lokaliteter. 

 Karajat (Sørensen 1876). 



En enkelt større Krystal (4 

 Ctm.) og flere mindre, til Dels 

 meget smaa, siddende paa fin- 

 kornet Straalsten og for største 

 Delen omsluttede af et enkelt Do- 

 lomitindivid, der er spækket med 

 smaa Straalstenkrystaller. For- 

 men ejendommelig ved, at Prisme- 

 zonen udgøres overvejende af 

 ™{l0Tb} og m^Olïo}; a{ll20} 

 meget smal. Ved den antiloge 

 Pol r{l0Tl} og o{022l}, ved den analoge r^lOlT} og 

 ^{OÏl^j (Figur 45). Farven sort; ingen tydelig Pleokroisme; 

 со mørk, в lys gullig brun. 



Si m iu tak (Giesecke 1809). 

 Giesecke: Rejse, Pag. 150. 



Sammen med Kvarts i Glimmerskifer; Krystallerne 2 Mm. 

 til 4 Ctm. Fladerne daarlig udviklede; af Prismeflader fandtes 

 m{l0i0}, ш,{0И0} og a{l120}; desuden r{l0Tl}; ingen 

 analog Pol er fundet. Fladerne meget ujevne og stribede. 

 Farven sort; со mørk gullig brun, s lys rødbrun. 



XXXII. 16 



Fii 



45. Turmalin; 

 Karajat. 



