Ilvait. 



249 



og grøn Granat, hvortil kan slutte sig lidt Jernglans. Stør- 

 relsen I — 4 Mm. Krystallerne ligner meget Type 1; men 

 P{lOl} og w{30l} udgør omtrent hele Endebegrænsningen. 

 Fladerne daarlig udviklede, stribede og matte. 



16. Findes i omdannet Augitsyenit. Krystallerne 1 — 3 Mm. 

 Formen kun lidet karakteristisk, omtrent som 1 ; Fladerne blanke. 



Den kemiske Analyse er foretaget af Christensen (hos 

 Bøggild) og udviser: 



Si0 2 



29.62 



Fe 2 0, 



19.48 



FeO 



33.28 



Mn 



2.20 



CaO 



14.38 



H 2 



2.24 



101.20 

 Kangerdluarsuk (K. J. V. Steenstrup 1874). 



Lorenzen: Medd. om Grønl. 2, 1881, Pag. 67 og 78. Min. Magaz. a Journ. 

 of Min. Soc. 5, 1882, Pag. 49. 



Lorenzen: Zeitschr. f. Kryst. 9, 1884, Pag. 243. Medd. om Grønl. 7, 1893, 

 Pag. 36. Öfvers: k. Vet.-Akad. Handl. Stockholm, 1884, Nr. 2. Med- 

 delanden från Stockholms Högskola, 1884, Nr 21. 



Forekomstmaaden ligner meget den fore- 

 gaaende. Ilvaiten findes i omdannet Augit- 

 syenit, sammen med Albit, grøn Granat og 

 Kalkspat. Krystallernes Størrelse c. 1 Ctm. 

 Krystallerne er fladtrykte efter b {OlOJ; 

 denne Flade er dog ikke udviklet, men 

 erstattes af forskellige meget stejle Langs- 

 prismer. Den almindeligste Kombination er 

 s{l20} x ), ä{210}, PflOl} , o[\ 1 1} og е{ш}, 

 udviklet som paa Figur 47. 



Fladerne er meget blanke men i Reglen 

 buede og stribede; bedst udviklet er <?{02l}, 

 der dog giver temmelig store Variationer 



h 



Fig. 47. Ilvait; 

 Kangerdluarsuk. 



(Efter Lorenzen.) 



Paa Fig. 47 af en Fejltagelse benævnet m. 



