286 Granat. 



dommelig labradoriserende Antofyllit; Granaten er i Reglen i 

 Bjergartens Overflade sønderdelt i prismatiske Stykker; sjelden 

 har den Spor af Krystalform, <#{ll0}. Paa Afsondrings- 

 fladerne er den sædvanligvis overtrukket med lys Glimmer, 

 og den er ofte skriftgranitisk gennemvokset af smaa hvide 

 Labradorkorn. Den kan i Følge Giesecke findes i Klumper 

 paa mere end 50 ft (25 Kg.). I Følge Abildgaard er den 

 blevet benyttet som Smykkesten og har kunnet give slebne 

 Stykker af Diameter indtil 1 Tomme (c. 3 Ctm.) af fuldstændig 

 Klarhed. Farven er stærkt rød. Vægtfylden maalt af Schu- 

 macher til 3.865; jeg har fundet 3.840, hvilke Værdier er 

 usædvanlig smaa for Almandin. 



Til denne Lokalitet maa muligvis henføres to meget om- 

 stridte Analyser af Trommsdorff 1 ) og Grüner 2 ); de angives at 

 være fra Grønland; af Grdner nævnes Mineralet udtrykkelig 

 at være Granat, men i begge Analyserne findes et betydeligt 

 Indhold af Zirkonilte, hvad der har bevirket, at de i Almin- 

 delighed er blevne henførte til Eudialyt, indtil Rammelsberg 3 ) 

 gjorde opmærksom paa, at de analytiske Metoder til Zirkon- 

 bestemmelse den Gang var højst usikre; desuden har begge 

 Analyserne en betydelig Lerjordmængde, hvad der ligesaa 

 daarligt passer med Eudialyt som Zirkonindholdet med Granat. 

 Mineralet omtales som meget haardt, hvad man næppe kan sige 

 om Eudialyt; Vægtfylden angives af Grdner til 3.827, mens 

 den for Eudialyt er under 3. Den nævnte Vægtfylde passer 

 paafaldende godt med den ovenfor anførte fra Avisisarfik, 

 ligesom ogsaa Grdner omtaler Forskellen mellem matte Hoved- 

 brudflader (de med Glimmer overtrukne) og glinsende Tver- 

 brudflader. Det synes saaledes at være i højeste Grad sand- 

 synligt, at Analyserne er foretagne paa Granat fra Avisisarfik, 



') Crell's chem. Ann. 1, 1801, Pag. 433. 



2 ) Gilbert's Ann. d. Phys. t3, 1803, Pag. 491. 



3 ) Sitzungsber. d. k. Preus. Akad. d. Wiss. zu Berlin, 1886, Pag. 441. 



