Muskovit 309 



gaaende de ydre Egenskaber henviser Hacer til Kenngott's 

 Beskrivelse af Gieseckiten fra Akuliarusek Ise det følgende); 

 Vægtfylden er 2.78. Analyse er foretaget af Hader: 



SW 2 



46.40 



45.36 



Al 2 3 



26.60 



27.27 



FeO 



6.30 





MgO 



8.35 



7.39 



MnO 



Spor 





K,_0 



4.84 





H 2 



6.76 



6.87 



99.25 



Sammensætningen svarer nærmest til en usædvanlig Mg- og 



iTe-hoIdig Muskovit. 



Akuliarusek, ogsaa Akuliarusiarsuk eller Akulliarasiarsuk 



(Giesecke 1809). 



Giesecke: Rejse, Pag. 174. 



Stromeyer: Gott, gelehrt. Anzeigen, 1819, Pag. 1993. 

 Leonhard: Handbuch der Oryktognosie, 1821, Pag. 644. 

 Phillips' Mineralogy, 1823, Pag. 113. 



Breithaupt: Vollst. Charakteristik des Mineral-Systems, 1823, Pag. 182. 

 Mohs: Grundr. d. Min. 2, 1824, Pag. 650. 

 Pfaff: Schweigger's Journ. 45, 1825, Pag. 103 

 Glocker: Handbuch der Mineralogie, 1829, Pag. 830. 

 Tamnau: Poggend. Ann. 43, 1838, Pag. 149. 



Pingel: Om den af Porphyrgange gennembrudte røde Sandsten i det syd- 

 lige Grønland, 1843, Pag. 18. 

 Kenngott: Sitzungsber. d. k. k. Akad. d. Wiss Wien, 9, 1852, Pag. 602. 

 Blüm: Pseudomorphosen, 2. Nachtr. 1852, Pag. 131. 

 Descloizeaux: Ann. des Mines. 5. Sér. 14, 1858, Pag. 417. 

 Breithaupt: Berg- und hüttenmänn-Zeit 1866, Særtryk, Pag. 36. 

 K. J. V. Steenstrup: Rigsdagstidende 1877—78, Till. B, Pag. 11. 

 Ussing: Medd. om Grønl. 14, 1898, Pag. 121. 



Findes som Strøkorn i Nefelinsyenitporfyr. Krystalformen, 

 der senere vil blive omtalt under Nefelin, er et kort seks- 

 kantet Prisme med Basis og undertiden smalle Pyramideflader. 

 Undertiden er Nefelinen omtrent uomdannet; oftest er den 

 helt omdannet til Glimmer; i første Tilfælde er Farven grøn- 

 lig, i sidste graagrøn. Fladerne er halvt blanke, Kanterne 

 skarpe. 



