Muskovit. — Paragonit. 311 



og Mohs bestemte den som heksagonal. Breithaupt antog 

 Krystallerne for at være omdannede Glimmerkrystaller, mens 

 Glocker stillede dem sammen med Pinit (Pseudomorfoser af 

 Glimmer efter Cordierit). Tamnau var den første, der førte 

 Gieseckiten sammen med Nefelin; han antog, at Mineralerne 

 var identiske, mens Blum paaviste at Gieseckiten er Pseudo- 

 morfose efter Nefelin. Den første optiske Undersøgelse fore- 

 toges af Descloizeaux, der fandt, at Gieseckiten forholdt sig 

 som en gummiagtig Substans (c. var amorf.). Først Ussing's 

 Undersøgelser har bragt fuldstændig Klarhed over Mineralets 

 Struktur; af disse er ovenstaaende Angivelser i det væsent- 

 lige et Uddrag. 



84. Paragonit (Natronglimmer). 



Al 3 NaH 2 (SiOJ 3 . 



Stemmer i de fleste Henseender fuldstændig overens med Muskovit; 

 den er ikke fundet i Krystaller, men i fintskællede eller tætte Masser. 



Meget stærk Spaltelighed i een Retning. Haardheden er 2*/s — 3, Vægt- 

 fylden 2.78 — 2.9. Stærk Perlemorglans. Farven er gullig, grønlig eller 

 graalig. Kun gennemsigtig i tynde Tavler. 



Den til ovenstaaende Formel svarende Sammensætning er 47.1 pCt. 

 Si0 2 , 40.1 А1 г 3 , 8.1 Na 2 og 4.7 H t O. Mineralet er meget vanskelig 

 smelteligt for Blæserøret og sønderdeles ikke i Syrer. Det forekommer i 

 Reglen i krystallinske Skifere og er temmelig sjeldent. 



I Grønland findes Mineralet under den ejendommelig Form: 



Ivigtit. 



Frederikshaab Distrikt. 

 I vig tu t. 



Rand: Proc Acad. Nat. Sei. Philadelphia, 1868, Pag. 142. Arner. Journ. 



Sei. 46, 1868, Pag. 400. 

 Hagemann: Arner. Journ. Sei. 47, 1869, Pag. 133. 

 Johnstrup: 12te Skand. Naturforskaremotets Forh. Stockholm, 1880, 



Pag. 240. 



Forekommer som en overordentlig finbladet Masse i tynde 

 Snore i Sprækker i den hvide Kryolit, særlig ofte imellem 



