436 Ænigmatit — Leucit. — Beryl. 



nærmest, at Kølbingiten maatte bestaa af Ænigmatit og Arf- 

 vedsonit i parallel Sammenvoksning. Ussing, som fik en 

 Krystal af Breithacpt's Materiale til Undersøgelse, paaviste, at 

 Kølbingiten bestod af Ænigmatit, udvendig beklædt med 

 Ægirin. hvad der tilstrækkelig forklarer de ovenfor nævnte 

 Egenskaber ved Mineralet. 



(Leucit* К Al (Si O ,).,). 



Af Usenrø 1 ) og R08EKBU8CH 3 ] omtales en oprindelig leucitføTende 

 Bjergart, en Arfved3onitleucittiriguait, der danner smalle Gange i Nefelin- 

 3yeniten ved Kangerdluarsu k, Julianehaab Distrikt. AI Leuciten er imid- 

 lertid omdannet til Analcim. 



121. Beryl. Be 3 Al 2 (Si0. a ) 6 . 



Krystalliserer hexagonalt; Krystallerne er i Reglen langstrakt pris- 

 matiske, ofte stærkt lodret stribede; Endebegrænsning er temmelig sjelden; 

 af Prismefladerne er Prismet i 1ste Stilling langt det almindeligste. Under- 

 tiden optræder Mineralet ogsaa i uregelmæssig formede eller kornede Masser. 



Ufuldkommen Spaltelighed efter Basis. Bruddet er muslet til ujevnt. 

 Haardheden er 7 J 2— 8; Vægtfylden er 2.7. Glansen er Glasglans; Farven 

 er oftest bleg grønlig, blaalig eller gullig, undertiden kraftig grøn hos Varie- 

 teten Smaragd. Stregen farveløs. Mineralet er gennemsigtigt til halv- 

 gennemsigtigt 



Ophedet for Blæserøret er Berylen kun meget vanskelig smeltelig; de 

 klare Varieteter bliver mælkehvide. Med Borax giver den en farveløs Perle; 

 kun Smaragd giver en rent grøn. Mineralet paavirkes ikke af Syrer. 



Beryl er almindelig forekommende, navnlig i Pegmatitgange i Granit. 

 Paa Grund af den store Haardhed er den i klare Varieteter en værdifuld 

 Ædelsten, navnlig er Smaragd i høj Grad skattet. 



Beryl findes paa nogle faa forskellige Steder i Grønland i 

 ret store Krystaller, som overalt er for uigennemsigtige, til at 

 de kan have nogen Ya:rdi som Smykkesten. Den første sikre 

 Angivelse om Mineralet er af Tayler i 1861 (nærmere nedenfor 

 under Sardlokj. 



', Uedd. orn Grønl. 14, 1898, Pag. 109. 



2 ) Elemente der Gesteinslehre, 1808, Pag. 210. 



