456 Mikroklin. 



stallerne, der ses paa Figur 76, er meget ejendommelig; 



fremherskende Flader er 6{010}, a?{lOl} og г/ {20l}, mindre 



udviklet c{00l}. Fladerne er temmelig 



\K ( \v matte og buede; Krystallerne er skelet- 



\ y T V N. agtig udviklede, saaledes at kun è{010} 



\ \ \ 6 \ er uafbrudt, mens de andre Sider er 



N. \ x N» V stærkt takkede. Farven er lyserød, paa 



Ni — "— — Jv Grund af udskilte Jernforbindelser ofte 



Fig.76. Mikroklin; noget brunlig; Krystallerne er uigennem- 

 Siorarsuit. 



sigtige, og det Indre stærkt grumset og 



urent. Mikroklinstrukturen undertiden uregelmæssig, under- 

 tiden er de to Individer ordnede i Striber efter b {010}. 

 Udslukningsvinkelen paa denne sidste Flade er +~°5 der ses 

 ingen Pertitstruktur. 



Kangerdluarsuk-Omraadet (Giesecke 1806). 



Giesecke: Rejse, Pag. 33.- 



Breithaupt: Berg- und Hüttenm. Zeit. 17, 1858, Pag. 11. 



Descloizeaux: Ann. de Chim. et Phys. 5. sér. 9, 1876, Pag. S. 



Lorenzen: Medd. om Grønl. 7, 1893, Pag. 9. 



Ussing: Medd. om Grønl. 14, 1898, Pag. 5 og 21. 



Udgør en Hovedbestanddel i Nefelinsyeniterne og fore- 

 kommer ogsaa i flere af de andre nyere Eruptiver. I Følge 

 Ussing's meget udførlige Undersøgelser findes Mikroklinen 

 væsentlig i to Former: 



1. Ren Mikroklin, uden Albit, findes som Bestanddel af 

 de finkornede Lujavriter i Form af ganske tynde Tavler, 

 sjeldnere i mere storkornede Bjergarter og Pegmatitgange 

 som i en Eudialytfoyait fra Kumerngit ved Tunug- 

 d liar fik- Fj ord; i sidste Tilfælde er Mikroklinen halvklar, 

 graalig. I Snit efter c{00l} viser de to enkelte Smaaindivider 

 af Mikroklin sig af næsten ganske uregelmæssig Form med 

 bugtede og foldede Grænselinier. Udslukningsvinkelen er paa 

 c{00l} 17.3°, paa 6{0I0} 4.6°; Vægtfylden er 2.567. Analyse 

 er foretaget af Detlefsen (hos Ussing) paa Materiale fra 

 Kumerngit: 



