Albit. 



461 



navnlig paa Fladerne af 3die Endeflade c som svagt ind- eller udspringende 

 Vinkler paa c. 8° (se Figur 79); Tvillingdannelsen gentages ofte (se Figur 80), 

 i Almindelighed et stort Antal Gange, saa at Fladen c bliver fint stribet 

 parallelt med Kanten med b. Periklintvillingerne er ikke meget almindelige; 

 et Eksempel ses paa Figur 78. 



Albiten findes ofte i uregelmæssig formede Individer eller i bladede 

 eller kornede Aggregater. 



Fuldkommen Spaltelighed efter c og b; den første af disse Spalteflader 

 er næsten altid forsynet med fine Tvillingstriber. Svag Spaltelighed findes 

 efter M. Haardheden er 6— б 1 /*; Vægtfylden 2.62 — 2.65. Glansen er Glas- 

 glans, paa Spalteflader Perlemorglans; Farven er oftest hvid, undertiden 

 graalig, rødlig, gullig eller grønlig. Gennemsigtig eller halvgennemsigtig. 



Som oftest indeholder Albit en ringe Mængde Ca O. Ved Forøgelse af 

 Kalkindholdet fremkommer der en jevn Overgang til Oligoklas. 



Albiten smelter nogenlunde let for Blæserøret til et farveløst Glas og 

 tildeler Flammen en intensiv gul Farve; den paavirkes ikke af Syrer. 



Albit er en vigtig Bestanddel af flere forskellige Eruptivbjergarter og 

 krystallinske Skifere; undertiden findes Aarer af ren, finkornet Albit. Smukke 

 Krystaller findes ofte i Hulrum. Om den meget almindelige Forekomst 

 sammen med Kalifeldspat (i Pertit) henvises til de foregaaende Beskrivelser 

 af Ortoklas og Mikroklin. 



Albit har som Bjergartsbestanddel vistnok meget stor Ud- 

 bredelse i Grønland, men findes for øvrigt kun sjelden omtalt 

 i Literaturen; krystalliseret Albit findes paa nogle faa Lokali- 

 teter. Mineralet omtales første Gane af Leonhard 1 ). 



Riteiibenk Distrikt. 



Ritenbenk (Sylow 1883). 



Paa forskellige Spalter i et lille Stykke Gnejs fandtes føl- 

 gende to Former af Albit: 



1. Af almindelig Type: smaa Krystaller (c. 1 Mm.) med 

 £{010), c{00l}, rø{llO}, Ж{И0}, /"{Ш}, г{130}, x[\Q\}, 

 |j{Tll}, o{ni}; Tvil- 

 linger efter Albitloven. 

 Fladerne temmelig vel 

 udviklede ; Krystal- 

 lerne farveløse og 

 klare. 



Fig. 78. Albit, Periklintviliing ; Bitenbenk. 



Handbuch der topographischen Mineralogie, 1843, Pag. 8. 



