492 



Elpidit. 



De iagttagne Flader er: a{lOO}, è{0l0}. c{00l}, mflio}, 

 w{l20}, d{0ll}, e{013}, #{l02} samt de af Nordenskiöld 

 som usikre angivne s {5.12.0}, /{580}, w{540}. 



De vigtigste Vinkler er: 

 m:m = (llO):(l7o) = 54°3' d:d = (Oli): (0Tl) = 88° 45' 

 n:n = (120): (120) = 88° 52'. 

 Krystallerne er i Reglen langstrakt prismatiske efter c-Aksen; 

 Endeflader findes kun paa de mindste, næsten 

 mikroskopiske Krystaller, og er overordentlig 

 blanke og skinnende. Prismezonens Flader 

 er i Almindelighed stærkt stribede; Prisme- 

 fladerne m {lio} og n {l20J er i Reglen 

 mere udviklede end è{010) og a{lOOJ; den 

 sidst nævnte Flade mangler oftest; den al- 

 mindeligste Kombination er vist paa Figur 89. 

 De større Krystaller (indtil c. 1 Dm.) er 

 mere ufuldstændig udviklede og ofte stærkt 

 bøjede og brækkede, eller kløvede i den ene 

 Ende i tynde Splinter. Ofte er Krystallerne 

 sammenvoksede til en forvirret, filtlignende, 

 mere eller mindre kompakt Masse. 



Spalteligheden kan ikke undersøges paa de friske, vel ud- 

 viklede Krystaller, paa Grund af deres Lidenhed; de større 

 Krystaller har tydelig Spaltelighed efter m {llOj og falder 

 ved stærkt Tryk hen i tynde, asbestlignende Traade; uregel- 

 mæssig Spaltelighed efter c{00l} findes. Vægtfylden er be- 

 stemt til 2.594 og 2.524, efter Mineralets Friskhed; Haard- 

 heden er hos det friske Mineral lidt over 7. De smaa, vel- 

 udviklede Krystaller er enten klare og farveløse eller emalje- 

 hvide; de større Krystaller er hvidlige, graalige, gullige eller 

 svagt teglstensrode, uigennemsigtige; Glansen er hos disse 

 ganske svag Silkeglans eller helt mat; Udseendet i det hele 

 uanseligt, ikke meget forskelligt fra halvraaddent Træ. 



Mikroskopiske Snit er i Reglen uigennemsigtige paa Grund 



Fig. 89. Elpidit; 



Narsarsuk. 



(Efter Flink.) 



