498 Eudialyt. 



en Del af de større, brune Krystaller har en ganske ejen- 

 dommelig indre Bygning, idet store, til Dels uregelmæssig 

 formede Partier af den er tæt opfyldte med ganske smaa, 

 støvformede Interpositioner, der vistnok for en Del udgøres 

 af negative Krystaller fyldte med Vædske eller Luft. 



Dobbeltbrydningen er hos Eudialyten fra Kangerdluarsuk 

 i Reglen positiv, men af meget forskellig Størrelse; Ussing 

 har maalt: 



e -h to = 0.0026 og 0.0037, 

 mens Wülfing angiver: 



s -f. to = 0.0078. 

 I Følge Ussing er Eudialyten meget ofte optisk inhomogen, 

 idet forskellige Partier af den har meget forskellig Dobbelt- 

 brydning; Inhomogeniteten er undertiden oprindelig og kan 

 da vise sig enten som Zonarstruktur, ved at Lag med for- 

 skellig stærk, positiv Dobbeltbrydning veksler med hinanden, 

 eller som Timeglasstruktur, navnlig hos de brune Krystaller 

 fra Naujakasik, der i Snit viser sig at være inddelte i 

 sektorformede Felter, der i Reglen er positive, men under- 

 tiden næsten isotrope eller endogsaa negative. Inhomogeni- 

 teten kan ogsaa være frembragt ved senere Indvirkninger, 

 hvad der viser sig ved, at Dobbeltbrydningen er aftaget i 

 Styrke langs Revner og Sprækker, eller endogsaa, som det 

 er Tilfældet med de brune Krystaller fra Naujakasik, er 

 blevet negativ paa saadanne Steder. 



Eudialytens optiske Forhold undergaar ved Ophedning for- 

 skellige meget ejendommelige Forandringer, som det er paa- 

 vist af Ussing. Ophedes Eudialyten til meget nær 400°, men 

 ikke til Glødhede, aftager Dobbeltbrydningen stærkt, men 

 stiger igen ved Afkøling, saa at den endogsaa efter denne er 

 stærkere end før. Ved Ophedning til svag Rødgiødhede af- 

 tager Dobbeltbrydningen meget stærkt og stiger ikke igen 

 under Afkølingen. Ved Ophedning til stærkere Rødgiødhede 

 og paafølgende Afkøling bliver Krystallerne violette og uklare 



