Apofyllit. 



553 



Fig. 104. Apofyllit; 

 Brededal. 



bination: «{l00}, 6-{00l} og j?{in} omtrent lige stærkt 



udviklede; mindre fremtrædende er 2/{310) og ø{ll3}; den 



sidste Flade, der findes paa næsten 



fc c % 



alle Krystallerne, sidder altid i en 



indspringende Vinkel i Basis (se 

 Figur 104). 



Fladerne i Prismezonen er lod- 

 ret stribede, iøvrigt blanke ; Pyra- 

 ■ midefladerne er vel udviklede ; 

 c{001) er mat og ujevn. Kry- 

 stallerne er halvgennemsigtige, 

 hvidlige. 



Ivnarsuit (Skarvefjeld) og Karartut ved Foden af dette (Gie- 



SECKE 1807). 



Giesecke: Rejse, Pag. 71. 



Giesecke: Trans. Roy. Soc. Edinburgh, 1821. 



Gmelin: Vet.-Akad. Handl. Stockholm, 1816, Pag. 171. 



Strometer: Göttingische gelehrte Anzeigen, 1819, Pag. 1995. 



Rumpf: Tschermak's Min. u. Petr. Mitth. Neue Folge, 2, 1880, Pag. 385. 



Findes i stor Mængde krystalliseret i Basalttuf. Formen 

 af Krystallerne er temmelig forskelligartet; de fleste har 

 c{00l}, a{l00} og j?{lll} omtrent lige udviklede (en saadan 

 Form er afbildet af Rumpf (Tavle III, Nr. 20)); undertiden 

 findes ogsaa smaa Flader af «/{310). Størrelsen af disse 

 Krystaller er indtil 3 Ctm. Fladerne er i Reglen meget 

 uregelmæssige; i Reglen er Krystallerne sammensatte af en 

 Mængde, omtrent parallelt stillede Individer, hvorved c{00l} 

 bliver stærkt indadbuet, mens de andre Flader bliver konvekse. 

 Krystallerne er halvgennemsigtige, graalige ; ofte findes de 

 sammen med Natrolit. 



Denne Hovedtype gaar paa den ene Side over i flade Tavler 

 efter c{00l} med a{l00} som fremherskende Randflade (se 

 Figur 102); her er Fladerne i Reglen vel udviklede og tem- 

 melig blanke; Krystallerne hvidlige, temmelig uigennemsigtige. 

 Forekommer sammen med Thomsonit, Analcim og Natrolit, 



t 



