158 F^'- Vejdovský 



Čím mladší jest embryo, tím kratší jest srdce, t. j. tím menší 

 počet segmentů jest opatřeno pravou, pulsující cévou hřbetní. Tak 

 vidno, že embryo na obr. 1. znázorněné má srdce pouze v předních 

 5 segmentech, o něco starší na obr. 2. v 7 segmentech, embryo 

 AU. putra na obr. 3. v 8 segmentech a tak podle stáří můžeme shle- 

 dati, že srdce čím dále na zad, tím delším se jeví dle pokroku stáří 

 embryí. Na obr. 5. znázorněn jest zadek těla mladého červa Áll. tra- 

 pezoides^ kde založeny jsou všecky segmenty a poslední z nich obsa- 

 huje i konečník. Zde srdce vyvinuto jest dokonale v přídě a v středu 

 a jen v počtu segmentů nejzazších jest rozděleno ve 2 cévy podélné, 

 z prvu na hřbetě, dále pak na zad po stranách probíhající a posléze 

 ku břišní straně sestupující, kdež pojí se s cévou břišní oblouky 

 v posledním segmentu se nalézajícími. 



Tyto 2 podélné cévy jsou vlastní základy srdce; ony povstávají 

 současně s oblouky postranními, když rozšíří se povstalý sinus břišní 

 ku stranám a splanchnický mesoblast dává podnět k samostatnému 

 tvoření se cévy břišní. To lze ovšem nesnadno dokázati methodou 

 řezovou, ježto embrya na zad jsou vždy k hřbetní straně stočena a nelze 

 vésti řezy úplně příčné kolmo na osu podélnou. V mladších pak 

 stadiích jest tekutina ki-evní úplně bezbarvou a ztrácí se tudíž lumen 

 základů cévních i na nejtenčích řežích. Avšak na starších stadiích 

 embryonálných, jako jest znázorněno na obr. 1, a 2., vidno, že céva 

 břišní a postranní i párovité základy splývají ve společný sinus, jenž 

 patrně odpovídá tomu, co zove Kovalevský „sinus terminalis". 

 V tomto sinu tedy, jež objímá se spodu a se stran hypoblast, a na 

 zevnějšek jest kryt splanchnickým mesoblastem, dlužno hledati prvé 

 tvoření se nejen břišní cévy, nýbrž i oblouků postranních a párovitých 

 základů srdce. Prodlužováním se segmentů stává se céva břišní a 

 oblouky postranní samostatnými, t. j. obojí mají své vlastní stěny, 

 kdežto základy srdce posud přikládají se těsně k hypoblastu a teprve 

 dále, čím více se blíží straně hřbetní, tím určitěji vyvíjí se i stěny, 

 jež posléze se na hřbetě sblíží a nastává srůst obou sinů k tvoření 

 srdce. 



Mnohá fakta známá ukazují, že srdce skutečně má původ jen 

 v sinu střevním, a sice jednoduchém, takže nelze dokázati párovitost 

 jeho. Tak ukázal již 1850 Quatrefages (Ann. Se. nat. t. XIV.), 

 že AmpMcoridi a Fabricia takovýto sinus střevní mají. Avšak později 

 také Claparěde objevil, že čeledi Serpullid, Ammocharid, Aricia 

 a Chaetopterus srdce postrádají, kteréž sinem střevním jest zastou- 

 peno. (Claparěde, Structure d. annél. sédentaires. p. 76.) 



