Poznámky ku morfologii rhizomů kapradin. 167 



rostou jiná, jež pupenů těch nemají. Jsou tu tudíž jen nahodilým 

 úkazem nepodmiiiujíce život rostliny. 



Docela rozdílné povahy jsou ale pupeny také zvané adventivní 

 u Pteris aquiltna, Struthiopteris^ Nephrolepis a j. Praví se o nich, 

 že vyrůstají z base listů a proměňují se v dlouhé poboční rhizomy. 

 Tyto pupeny a později tedy rhizomy nejsou ničím nahodilým, rostou 

 vždy a jen mezi listy na hlavní ose neb vůbec jen z osy vynikají, 

 neobjevují se tedy jednou na ose, podruhé v rozličné výšce na řapíku. 

 Tyto pupeny má a musí míti každé individuum, nebot jeho život 

 podmiňují, bez nich se rostlina (vyjma akt pohlavní) jinak neroz- 

 množuje. Kdybychom chtěli ku př. stotožňovati „adventivní" pupeny 

 Pteris aquilina s adventivními pupeny na listech Cardamine pratensis, 

 pak říci musíme, že Pteris aquilina sestává pouze z listů, jež někdy 

 náhodou bývají spojeny adventivními rhizomy. 



Rhizomy kapradin Polypodium Dryopteris, P. Rohertianum, P> 

 Phegopteris a Aspidium Thelypteris znázorňují nám týž typ. U P. 

 Dryopteris a P. Rohertianum (obr. 4. tab. I.) jsou tenké, daleko 

 plazivé a ve značných odstavcích rozvětvené. Listy jsou mezi sebou 

 oddálené a vesměs dle pořádku % sestavené. Base řapíků jsou po- 

 měrně slabé a zůstávají po odumření čepele jen krátkou dobu. Roz- 

 větvení má na piTUí pohled ráz dichotomický, neboť větve jsou dosti 

 stejně vyvinuty, skoro stejně dlouhé a skoro stejným počtem listů posá- 

 zené. V úhlu, kde obě větve se rozcházejí, vidíme zpravidla jako 

 u Thelypteris rozdělovači kýl (obr. 4. c). 



Co se týče orientace listů oběma větvím dichotomie nejbližších, 

 nemožno určité pravidlo vytknouti. Nejčastěji nalézáme nejbližší list 

 ku dichotomii na hořenní straně (obr. 4. a, h) tak, že rozpůluje úhel 

 dělící dichotomii. Obě vidlice jsou pak stejně orientovány k listu 

 tomuto. Ani anodická ani kathodická strana není patrná a nevíme 

 skutečně, mohla-li by pravá nebo levá větev za dceřinnou k druhé 

 býti považována. 



Často ale sedí list tento brzo v právo , brzo v levo maje 

 šikmou inserci a tu se zdá, jakoby jedna větev z jeho úžlabí vyni- 

 kala. Ale bývá i v tom případě list ten daleko pod vidlici pošinut, 

 takže daleko jíti musíme od domnělé vidlice dolů, než do jeho úžlabí do- 

 jdeme, při čemž nevede nás tam ani stopa listu ani jiný důvod. 



Celkem tedy tvrditi musíme, že v tom případě, kdy list zau- 

 jímá postavení poprvé jmenované, o orientaci některé větve k němu 

 nemůže býti ani řeči, aspoň nemáme k tomu žádné příčiny. A v druhých 

 případech se sice tato orientace zdá býti pravděpodobnou ale nikdy 



