168 J. Velenovský 



přec nic zřetelného nevidíme. Tvrdí-li tedy autoři, že dceřinná větev 

 nahoru z úžlabí jest pošinuta a že list maje silně šikmo pošinutou 

 inserci zdánlivě ztrácí svou orientační polohu, jest právě tolik, jakoby 

 řekli, že theoreticky tuto orientaci můžeme předpokládati, že ji 

 mužem hledati, ale ve skutečnosti že není. 



Ostatně i to jest nesprávným, praví-li se, že listy mající šikmou 

 inserci mají anodickou a kathodickou stranu ve směru spirály. Ty 

 listy, jež padnou na zpodní stranu rhizomu, snaží se více méně po- 

 sunouti se nahoru a tím nabývají šikmé inserce, a ty, jež sedí přímo 

 na vrchu rhizomu, mají dokonale příčnou inserci bez anody a ka- 

 thody. Již prve jsme pravili, že všechny plazivé rhizomy jeví větší 

 neb menší náklonnost k dorsiventrálnosti, jež se právě jeví v onom 

 pošinutí zpodních listů. 



U rhizomu Polypodium Phegopteris {tah. II. obr. 2.) mizí ještě 

 více ráz dichotomie, neboť větve jsou velmi nestejné. 



Na listu dichotomii nejbližším nevidíme pražádnou určitou po- 

 lohu, u každé téměř dichotomie zaujímá jinou posici. Velmi často 

 se ovšem zdá, že podpírá jednu z obou vidlic, ale již u následující 

 dichotomie sedí tak, že orientace jeho k žádné větví není zřetelnou. 



U Aspidmm Thelypteris stojí listy na rhizomu mnohem hustěji 

 než u svrchu jmenovaných, čímž jejich postavení vzájemné jest zře- 

 telnějším. Odpovídají opět svým sestavením spirále "^j^. Rozvětvování 

 má povahu pravé, čisté, zřetelné dichotomie, jakou si jen mysliti 

 možno. Větve jsou stejně silné, stejně dlouhé a další rozvětvování 

 děje se jednou na pravé, jednou na levé vidlici. Špička vrchole půlí 

 se v pravém smyslu slova ve dva vrchole vzrostné. Každá vidlice 

 má skoro vesměs stejný počet listů a stejně uspořádaných. Nejbližší 

 list k dichotomii stojí vždy s příčnou inserci (boz anody a kathody"! 

 nahoře v čáře, která půlí úhel dichotomie (tab. I. obr. G. «, h). 

 Velmi často nálezném i na protější straně zpodní ještě druhý list 

 v téže poloze střední (obr. G a. 6), jenž svým řapíkem vyrůstá pak 

 těsně úhlem dichotomie nahoru. Při této poloze stojí pak zpravidla 

 nejbližší listy obou vidlic zevně v pravém úhlu od listů předešlých 

 (obr. 6., c, d). Jiná variace přihází se v tom smyslu, že v čáře úhel 

 dichotomii půlící sedí jen jeden list (obr. 5. a). Pak sedí na jedné 

 vidlici prvý list v poloze obr. 5. 6, druhý v poloze obr. 5. c. Při- 

 padá to tak, jakoby druhý vstřícný list obr. G. 6 posunul se na vid- 

 lici obr. 5. o', c. 



Z posice obr. 6. nevím ani přibližně, jak by se dala orientační 

 theorie vyvoditi. Oba listy a, 6, jsou dokonale stejné a vstřícné 



