11 



fandt sin Grav paa Oslkysten. Linder bestandige Farer og Savn 

 ankommer Graah endelig til Frederikshaab den 16de Oktober, 

 livorfra ban senere begav sig til Jnlianebaab, for der at tilbringe 

 Mnteren. 



Udbyttet af Touren var en fortrinlig Beskrivelse og et Kaart 

 over den berejste Strækning, men af Østerbygden var Intet 

 fundet, ligesaa lidt som de Indfødte vidste Noget om Spor af 

 tidligere Bebyggelse. Oplysninger om den Del af Landet, der 

 ikke umiddelbart grændser til Havet, ere ikke talrige i Be- 

 skrivelsen. Kysten synes i den største Del af Aaret at bave 

 været blokeret af et i SV. sig stadig bevægende Isbælte, der 

 undertiden ligger klos iland, medens det til andre Tider fjærner 

 sig een, ja undertiden flere Kvartmil fra Kysten. Breden af dette 

 Bælte er ogsaa bøjst variabel; i Marts 1829 sees saaledes fra 

 Cap Farvel Is saa langt, Øjet naaer, og det samme er Tilfældet 

 den 9de Maj fra Cap Walløe paa 60° 40' N. Br. , medens man 

 fra Griffenfeldts paa 62° 55' saae en betydelig Del af Havet 

 aabent tæt til Kysten , og fra et Punkt paa 64° 22' N. Br. var 

 den 17de Juli Havet aabent i Øst. Den 21de August var der 

 Is saa langt, man kunde øjne fra Dannebrogsøen. Hvor lune- 

 fuld Isen iøvrigt er i sine Bevægelser, kan sees af, at den i 

 Februar 1830 fjernede sig 3 til 4 Mil fra Landet ud for Nukar- 

 bik, hvilket de Indfødte erklærede aldrig før at have seet. 



De næste Forsøg paa at komme iland paa Grønlands Øst- 

 kyst ere Schaffners i 1859 og Allen Youngs i 1860, der 

 begge forgjæves søgte at naa Kysten , for at anstille Under- 

 søgelser til det projecterede Telegraphkabel mellem Island og 

 Grønland Ч. 



Vi komme nu til det sidste Forsøg, der foretoges af 

 Anthony G i b b s and Sons i London , som af den danske 

 Regering havde faaet Tilladelse til at anlægge et Etablissement 

 |)aa Østkysten, for derfra at handle med de Indfødte. Expedi- 



M Proceedings of the Royal (Geographical Society of London. ISGt. 



